Ухвала
Іменем України 
16 травня 2022 року
м. Київ
справа № 554/675/20
провадження № 51-1403 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати  Касаційного кримінального суду      у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
 
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 – ОСОБА_5 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року,
встановив:
За вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 19 березня 2021 року  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за частиною 2 статті 185, частиною 2 статті 186 Кримінального кодексу України (далі – КК) із застосуванням статей 70, 71 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років        6 місяців.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 19 березня 2021 року щодо засудженого ОСОБА_4 залишено без зміни.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що захисник не погоджується з вказаними судовими рішеннями щодо його підзахисного. 
 
Так, відповідно до вимог частин 2 статті 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судових рішень з урахуванням підстав для їх скасування судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК.
У частині 1 статті 433 КПК визначено повноваження суду касаційної інстанції, відповідно до яких суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно із частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є:  істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості  кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Зокрема, захисник у своїй касаційній скарзі, не погоджуючись з кваліфікацією дій засудженого за частиною 2 статті 186 КК, наводить доводи, що за своїм змістом стосуються неповноти судового розгляду та невідповідності висновків судів, викладених у судових рішеннях, фактичним обставинам кримінального провадження.
Тобто у касаційній скарзі захисник має вказати на конкретні порушення закону, що може бути підставою для скасування або зміни судових рішень, які, на його думку, допущено судами першої та апеляційної інстанцій при їх постановленні, навести конкретні докази і аргументи на обґрунтування кожної позиції.
 
Також, вимоги захисника стосуються ухвали суду апеляційної інстанції, однак зі змісту касаційної скарги вбачається, що він також вказує на незаконність вироку місцевого суду, чим допустив неузгодженість своєї позиції та суперечності у своїй касаційній скарзі.  
Таким чином, недодержання захисником вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху. 

На підставі наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд    
 
постановив:
Касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 – ОСОБА_5 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали. 
 
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
 
            Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                         ОСОБА_2                                        ОСОБА_3