ПОСТАНОВА
Іменем України

18 травня 2022 року 
Київ
справа №500/296/19
адміністративне провадження № К/9901/23260/19  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Чиркіна С.М.,
суддів:              Стародуба О.П., Шарапи В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2019 року у справі № 500/296/19 (головуючий суддя: Довгополов О.М., судді:        Гудим Л.Я., Святецький В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Петриківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:
І. РУХ СПРАВИ

У 2019 році ОСОБА_1 (далі також позивачка або ОСОБА_1 ) звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Петриківської сільської ради, Тернопільського району, Тернопільської області ( далі також відповідач або Петриківська сільська рада), третя особа: ОСОБА_2 , в якому просила:
визнати протиправними та скасувати рішення сьомого скликання тридцять четвертої сесії Петриківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 19.09.2018 № 1292 про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0400 га у власність для індивідуального садівництва в межах с. Петриків Тернопільського району Тернопільської області, оскільки на дану земельну ділянку вже було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства;
визнати протиправними та скасувати рішення сьомого скликання тридцять сьомої сесії Петриківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 16.11.2018 №1437 про відмову ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0359 га для індивідуального садівництва в межах с. Петриків Тернопільського району Тернопільської області, оскільки статтею 50 Закону України «Про землеустрій» не передбачено включення до складу проекту додаткових матеріалів відповідно переліку, а також наявність двох кадастрових планів земельної ділянки, на кадастровому плані земельної ділянки відображаються існуючі характеристики об`єкта на момент складання проекту землеустрою (стаття 11, 34 Закону України «Про державний земельний кадастр»);
визнати протиправними та скасувати рішення сьомого скликання тридцять восьмої сесії Петриківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 21.12.2018 №1471 про відмову ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0359 га для індивідуального садівництва в межах с. Петриків Тернопільського району Тернопільської області;
зобов`язати Петриківську сільську раду Тернопільського району Тернопільської області, як суб`єкта владних повноважень, прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 площею 0,0359 га для індивідуального садівництва за рахунок земель комунальної власності сільськогосподарського призначення (землі, не надані у власність або постійне користування в межах населених пунктів-пасовища) в межах с. Петриків Тернопільського району Тернопільської області, згідно поданих заяв від 06.11.2018 року та 29.11.2018 року.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 в задоволенні позову відмовлено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково:
рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року у справі № 500/296/19 скасовано ти прийнято нове, яким позов ОСОБА_1 до Петриківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування рішень та зобов`язання вчинити дії задоволено частково:
визнано протиправним та скасовано рішення сьомого скликання тридцять четвертої сесії Петриківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 19.09.2018 року № 1292 про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0400 га у власність для індивідуального садівництва в межах с. Петриків Тернопільського району Тернопільської області;
визнано протиправним та скасовано рішення сьомого скликання тридцять сьомої сесії Петриківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 16.11.2018 № 1437 та рішення сьомого скликання тридцять восьмої сесії Петриківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 21.12.2018 № 1471 про відмову ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0359 га для індивідуального садівництва в межах с. Петриків Тернопільського району Тернопільської області.
зобов`язано Петриківську сільську раду Тернопільського району Тернопільської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність площею 0,0359 га для індивідуального садівництва в межах с. Петриків Тернопільського району Тернопільської області;
в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
16.08.2019 на адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , надіслана 14 серпня 2019, в якій скаржниця просить скасувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2019 року в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити в цій частині нове рішення яким зобов`язати Петриківську сільську раду Тернопільського району Тернопільської області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0359 га для індивідуального садівництва в межах с. Петриків Тернопільського району Тернопільської області.
Ухвалою Верховного Суду від 23 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі. Цією ж ухвалою витребувано справу з суду першої інстанції. 
Від інших учасників відзиву на касаційну скаргу не надходило, що не перешкоджає перегляду рішення суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 17 травня 2022 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України).

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що             26 липня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Петриківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0400 га у власність для індивідуального садівництва, яка розташована в межах с. Петриків, Тернопільського району, Тернопільської області.
Оскільки у місячний строк Петриківська сільська рада Тернопільського району Тернопільської області не надала дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні,                11 вересня 2018 року позивачкою було подано письмову заяву директору                 ТОВ «Регіональний земельно-кадастровий центр «Галицькі землі», у якій вона просила, у порядку визначеному статтями 116, 118, 121 та 122 Земельного кодексу України ( далі також ЗК України) укласти договір на виконання робіт по розробці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею      0,0359 га для індивідуального садівництва за рахунок земель комунальної власності сільськогосподарського призначення (землі, не надані у власність або постійне користування в межах населених пунктів-пасовища) в межах с. Петриків Тернопільського району Тернопільської області та замовлено розроблення такого проекту.
12 вересня 2018 року було укладено відповідний письмовий договір № 2009/18 та затверджено завдання на розроблення проекту землеустрою.
24 вересня 2018 року позивачка письмово повідомила Петриківську сільську раду Тернопільського району Тернопільської області про факт замовлення розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0400 га для ведення індивідуального садівництва, що розташована в межах               с. Петриків Тернопільського району, Тернопільської області та долучила до письмового повідомлення укладений 12 вересня 2018 року письмовий Договір на виконання робіт по розробці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки № 2009/18.
У відповідь на вищевказане письмове повідомлення, Петриківською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області надіслано позивачці лист від 26 вересня 2018 року № 860, в якому зазначено, що рішенням сесії від 19 вересня 2018 року № 1292 відмовлено їй у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0400 га для ведення індивідуального садівництва, що розташована в с. Петриків Тернопільського району.
06 листопада 2018 року позивачка подала сесії Петриківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області письмову заяву, у якій просила відповідно до статей 118, 121, 122 та 186 ЗК України затвердити проект землеустрою та надати у власність земельну ділянку за кадастровим номером 6125286700:02:001:3165 для індивідуального садівництва, що розташована в межах населеного пункту с. Петриків Тернопільського району Тернопільської області.
16 листопада 2018 року Петриківська сільська рада Тернопільського району Тернопільської області розглянула вищевказану заяву і прийняла рішення № 1437, яким відмовила їй у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0359 га для індивідуального садівництва в межах           с. Петриків Тернопільського району Тернопільської області, оскільки статтею 50 Закону України «Про землеустрій» не передбачено включення до складу проекту додаткових матеріалів відповідно переліку, а також наявність двох кадастрових планів земельної ділянки, на кадастровому плані земельної ділянки.
29 листопада 2018 року ОСОБА_1 вдруге звернулася до Петриківської сільської ради із заявою про затвердження проекту землеустрою та надання у власність земельну ділянку за кадастровим номером 6125286700:02:001:3165 для індивідуального садівництва, що розташована в межах населеного пункту с. Петриків Тернопільського району Тернопільської області, за результатами розгляду якої рішенням від 21 грудня 2018 року № 1471 було відмовлено у її задоволенні.

IIІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала, що вона виконала установлені законодавством умови для реалізації права на одержання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, однак відповідач незаконно відмовив їй у наданні такого дозволу та у затвердженні проекту землеустрою, не зазначивши для цього правових підстав, перелік яких є вичерпним.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив та пояснив, що рішенням Петриківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 19 вересня 2018 року № 1292 було відмовлено гр. ОСОБА_1 у наданні такого дозволу, оскільки на дану земельну ділянку було надано вже дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.
Із посиланням на пункт 7 статті 118 ЗК України, позивачка стверджує, якщо орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу відповідача не погоджується. Наголошує, що з моменту прийняття заяви від позивачки, відповідь можливо було надати тільки після скликання сесії сільської ради шляхом голосування, та враховуючи те, що неможливо було скоріше скликати дану сесію, тому дане рішення було прийнято на найближчій сесії Петриківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, а саме 19 вересня 2018 року.
ІV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції керувався тим, що на момент звернення позивача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Петриківською сільською радою вже було прийнято рішення про початок процедури виділення і передачі у власність спірної земельної ділянки громадянину ОСОБА_2 , яке позивач не оспорює.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позовні вимоги, суд апеляційної інстанції зазначив, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою, що свідчить про відсутність у відповідача підстав для встановлення будь-яких обмежень у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі при дотриманні нею вимог вказаних статей ЗК України.
Також враховуючи погодження проекту землеустрою в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про протиправність рішень відповідача щодо відмови у його затвердженні.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, суд апеляційної інстанції зазначив, що питання регулювання земельних відносин відносяться до виключної компетенції сільської ради та вирішуються на її пленарних засіданнях, а отже суд не вправі перебирати на себе її повноваження.
Водночас суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зобов`язати Петриківську сільську раду Тернопільського району Тернопільської області повторно розглянути заяву позивачки щодо затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність площею 0,0359 га для індивідуального садівництва в межах           с. Петриків Тернопільського району Тернопільської області.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ 
Оскаржуючи рішення суду апеляційної інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог про зобов`язання Петриківську сільську раду Тернопільського району Тернопільської області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0359 га для індивідуального садівництва в межах           с. Петриків Тернопільського району Тернопільської області, позивачка зазначає таке.
Враховуючи обставини справи та поведінку відповідача, Петриківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, який неодноразово за зверненням позивача, відмовляв у затвердженні проекту землеустрою, в тому числі і по надуманим, безпідставним обставинам, чим допустив зловживання своїми повноваженнями, то належним способом захисту, який забезпечить ефективний захист прав є зобов`язання прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою. 
VІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Частиною першою статті 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Згідно з частиною шостою статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Частиною сьомою статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.
У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема для ведення садівництва - не більше 0,12 гектарів (пункт «в» частини першої статті 121 ЗК України).
Отже, надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є одним з етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог чинного законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність.
Водночас отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою, що свідчить про відсутність у відповідача підстав для встановлення будь-яких обмежень у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі при дотриманні нею вимог вказаних статей ЗК України.
Аналогічний висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 806/5106/15.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, 26 липня 2018 року ОСОБА_1 при зверненні до Петриківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва подала всі необхідні документи, передбачені нормами ЗК України.
Рішенням сьомого скликання тридцять четвертої сесії Петриківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 19 вересня 2018 року №   1292 відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0400 га у власність для індивідуального садівництва в межах с. Петриків Тернопільського району Тернопільської області, оскільки на дану земельну ділянку було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.
Так, рішенням тридцятої сесії сьомого скликання Петриківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 31 травня 2018 року №   1193 надано дозвіл громадянину ОСОБА_2 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,0428 га для ведення особистого селянського господарства.
За позицією суду апеляційної інстанції, з якою погоджується Верховний Суд, рішення відповідача від 19 вересня 2018 року № 1292 не містить посилання на підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, передбачені частиною сьомою статті 118 ЗК України, а надання дозволу на розробку проекту землеустрою одній особі не свідчить про наявність обмежень у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі при дотриманні нею вимог вказаних статей ЗК України.
Також судами встановлено, що позивачка замовила розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, оскільки у місячний строк Петриківська сільська рада Тернопільського району Тернопільської області не надала дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, про що 24 вересня 2018 року письмово повідомила відповідача.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього ЗК України.
Згідно з частиною першою статті 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Відповідно до частини дев`ятої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Отже, системний аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме:
1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;
2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);
3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті     186-1 ЗК України;
4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;
5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.
Зміст вищенаведених норм ЗК України свідчить, що підставами для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише непогодження проекту землеустрою в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.
Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 ЗК України, норми статті 118 ЗК України не містять. При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватись саме на етапі погодження такого проекту.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30 жовтня 2018 року у справі № 820/4852/17, від 06 березня 2019 року у справі № 1640/2594/18.
Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0400 га у власність для індивідуального садівництва в межах с. Петриків Тернопільського району Тернопільської області, розроблений ТОВ «Регіональний земельно-кадастровий центр «Галицькі землі», був погоджений висновком експерта державної експертизи Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 02 листопада 2018 року № 12610/82-18.
06 листопада 2018 року позивачка подала сесії Петриківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області письмову заяву про затвердження проекту землеустрою та надання у власність земельну ділянку за кадастровим номером 6125286700:02:001:3165 для індивідуального садівництва, що розташована в межах населеного пункту с. Петриків Тернопільського району Тернопільської області, однак 16 листопада 2018 року рішенням відповідача № 1437 відмовлено у задоволенні вказаної заяви, оскільки статтею 50 Закону України «Про землеустрій» не передбачено включення до складу проекту додаткових матеріалів відповідно переліку, а також наявність двох кадастрових планів земельної ділянки, на кадастровому плані земельної ділянки.
29 листопада 2018 року позивачка вдруге звернулася до Петриківської сільської ради із заявою про затвердження проекту землеустрою та надання у власність земельну ділянку за кадастровим номером 6125286700:02:001:3165 для індивідуального садівництва, що розташована в межах населеного пункту с. Петриків Тернопільського району Тернопільської області, за результатами розгляду якої рішенням від 21 грудня 2018 року №  1471 було відмовлено у її задоволенні без зазначення жодного обґрунтування.
Отже, враховуючи погодження проекту землеустрою в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про протиправність рішень відповідача щодо відмови у його затвердженні.
Водночас слід зазначити, що зобов`язання затвердити проект щодо відведення вказаної земельної ділянки є адміністративним актом, прийняттю якого повинна передувати визначена законом адміністративна процедура. Затвердження такого проекту без необхідних дій суб`єкта владних повноважень в межах адміністративної процедури не гарантує забезпечення прав позивача у передбачений законом спосіб.
Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.
Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
При зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Відповідно до пункту 4 частини першої 1 статті 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.
Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 1640/2594/18.
У своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося б примусове виконання рішення.
В матеріалах справи наявні докази, які були досліджені судами попередніх інстанцій, які свідчать про наявність можливості у суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення з урахуванням позиції суду.
Враховуючи викладене, беручи до уваги дві протиправні відмови відповідача, належним способом захисту, необхідним для поновлення прав ОСОБА_1 є саме зобов`язання Петриківську сільську раду Тернопільського району Тернопільської області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0359 га для індивідуального садівництва у межах села Петриків Тернопільського району Тернопільської області, з урахуванням висновків суду.
За змістом статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частини обраного судом способу захисту та відмови в задоволені позову в частині позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.
Керуючись статтями 139, 341, 343, 351, 355, 356 КАС України, суд 

П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2019 року скасувати в частині обраного судом способу захисту та відмови в задоволені позову в частині позовних вимог, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.
Зобов`язати Петриківську сільську раду Тернопільського району Тернопільської області затвердити поданий ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,0359 га для індивідуального садівництва у межах села Петриків Тернопільського району Тернопільської області, з урахуванням висновків суду .
В решті постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду:                                                            С.М. Чиркін
                                                                                          О.П. Стародуб
                                                                                          В.М. Шарапа