КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 760/17262/20-ц                                                  Головуючий 1 інстанція - Українець В.В.
Провадження №22-ц/824/2076/2022                                   Доповідач 2 інстанція - Суханова  Є.М.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
16 лютого 2022  року                                                                                        м. Київ
     Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у ивільних справах:
Головуючого судді                   Суханової Є.М.,
суддів:                                        Олійника В.І., Сушко Л.П.,
за участю секретаря                Карпенка В.Р.
           розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Фогель Володимиром Володимировичем  на рішення Солом`янського  районного суду міста Києва від 01 червня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Скринник Сергій Миколайович про визнання договору недійсним,-
                                                ВСТАНОВИЛА:
  У серпні 2020 року   ОСОБА_2 звернулась до Солом'янського районного суду м. Києва з позовною заявою до   ОСОБА_1  про визнання договору недійсним.
 Свої позовні вимоги мотивувала тим, що вона є одинокою людиною похилого віку, має І групу інвалідності довічно з 2010 року та потребує постійного стороннього догляду. У 2015 році вона потрапила до лікарні. В цей період відповідач, яка є сестрою її покійної колеги, запропонувала їй догляд та довічне утримання.
20 листопада 2015 року відповідач забрала її з лікарні та вони разом поїхали до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Скринника С.М. Вона перебувала у пригніченому психологічному стані через різке погіршення здоров`я та підписала запропонований відповідачем та нотаріусом договір, зміст якого останні їй не зачитали та не пояснили наслідки його укладення.
Після підписання договору відповідач деякий час піклувалась про неї та з часом почала все рідше приходити. 29 лютого 2016 року відповідач запропонувала їй підписати договір з метою конкретизації її обов`язків по договору довічного утримання. Зазначений договір було засвідчено головою правління ОСББ Восход-2».
 Таким чином, вважаючи, що це договір довічного утримання, вона підписала договір купівлі- продажу, згідно якого передала у власність квартиру АДРЕСА_1 .
 Пунктом 4 договору купівлі-продажу квартири визначена ціна договору - 792903 гривні. Разом з тим, відповідач зазначені кошти їй не передавала.
Вона фактично проживає у квартирі АДРЕСА_1 , сплачує за комунальні послуги та утримує квартиру.
 Просить суд ухвалити рішення, яким:
-  визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений 20 листопада 2015 року між   ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скринником С.М. та зареєстрований в реєстрі за № 1482;
-визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
         Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 01 червня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
 Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений між    ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_1 (      АДРЕСА_3 ), від 20 листопада 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скринником Сергієм Миколайовичем (м. Київ, вул. Німанська, 10, оф. 25) за реєстровим № 1482.
Стягнуто з ОСОБА_1 (   АДРЕСА_3 ) на користь держави 840 гривень 80 копійок судового збору.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
        Не погодившись з рішенням суду   ОСОБА_3 ою Василівною, в особі представника   ОСОБА_4 а подано апеляційну скаргу. Вважає рішення суду незаконним, неправомірним, необґрунтованим, таким, що постановлено без повного та всебічного дослідження обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, з огляду на що підлягає скасуванню. Зазначає, що суд безпідставно відмовив в заяві про застолсуванння до позовної заяви строків позовної давності. Просить сксувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва та  винести нове, яким у позові відмовити у повному обсязі.   
        Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників справи, що з`явилися в судове засіданя, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
  У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
        Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що 20 листопада 2015 року між  ОСОБА_2 - Продавець, з однієї сторони, та ОСОБА_1 - Покупець, з іншої сторони, укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . (а.с. 14-15).
       Представник позивача у судовому засіданні пояснила, що у 2015 році позивач потрапила до лікарні та в цей період відповідач запропонувала їй догляд та довічне утримання. 20 листопада 2015 року відповідач забрала позивача з лікарні та вони разом поїхали до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Скринника С.М. Позивач перебувала у пригніченому психологічному стані через різке погіршення здоров`я та підписала запропонований відповідачем та нотаріусом договір, зміст якого останні їй не зачитали та не пояснили наслідки його укладення.  
       29 лютого 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2   був укладений договір, відповідно до якого відповідач взяла на себе зобов`язання по утриманню та забезпеченню позивача (а.с. 16). З цього договору вбачається, що відповідач зобов`язується кожний місяць виплачувати позивачу грошові кошти для життєзабезпечення в сумі 5000 гривень, сплачувати всі комунальні послуги та забезпечити проживання та користування позивачем квартирою  АДРЕСА_1 . 
       Позов про визнання договору купівлі-продажу недійсним позивач пред`явила з підстав його вчинення внаслідок помилки, оскільки вона мала намір укласти з відповідачем договір довічного утримання і грошові кошти за договором купівлі-продажу не отримувала.
        ОСОБА_2 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_4 , інше житло відсутнє, вона є пенсіонером, людиною похилого віку, має І групу інвалідності довічно з 2010 року, що підтверджується довідкою до Акта огляду МСЕК серія КВ-1 № 011240 (а.с. 10).
        20 листопада 2015 року між   ОСОБА_2  - Продавець, з однієї сторони, та ОСОБА_1   - Покупець, з іншої сторони, укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . (а.с. 14-15).
      Зазначений договір був посвідчений за реєстровим № 1482 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скринником С.М.
      Після укладення спірного договору позивач продовжила проживати в квартирі   АДРЕСА_1 , ключі від квартири не передавала, а відповідач, в свою чергу, не вселилась у спірну квартиру з моменту укладення спірного договору, проте щомісячними платежами надавали позивачу грошові кошти в розмірі 5000 гривень. Оплату комунальних послуг позивач здійснює особисто, що підтверджується наданими квитанціями про оплату комунальних послуг (а.с. 20-31).  
       Крім того, після укладення договору купівлі-продажу квартири та набуття права власності на неї, новий власник (відповідач ОСОБА_1 ) укладає з попереднім власником (позивачем ОСОБА_2 ) договір від 29 лютого 2016 року (а.с. 16).
        За умовами цього договору новий власник квартири зобов`язується перед попереднім власником квартири сплачувати всі комунальні послуги, електроенергію, опалення в повному обсязі (п. 2.1. договору).
 
        Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
     У частинах 1-3, 5 статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
         Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України).
      У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.
      Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
       Виходячи зі змісту статей 203,  655 ЦК України договір купівлі-продажу вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.
        Суд першої інстанції дійшов до висновку про відсутність наміру та волі позивача на відчуження спірної квартири шляхом укладення саме договору купівлі-продажу квартири, яка була та є її єдиним місцем проживання, а вона потребувала догляду в силу віку та життєвих обставин, що склалися. З таким висновком суду погоджується і суд апеляційної інстанції.
          Встановлені обставини справи підтверджують вчинення правочину внаслідок помилки, що охоплюється змістом ст. 229 ЦК України.
          Доводи апелянта щодо пропуску строку позовної давності звернення до суду апеляційний суд відхиляє, оскільки такий строк нею не пропущено.  
          Суд апеляційної  інстанції, вважає необґрунтованими доводи апелянта  щодо необхідності застосування до спірних правовідносин наслідків пропуску позивачами строку загальної позовної давності, оскільки згідно статті 81 ЦПК України та статтей 261, 267 ЦК України відповідачем не доведено належними та допустимими доказами наявності обставин для цього та відповідно не спростовано твердження позивача, що вона дізналася про порушення їх прав в 2020 році.
         З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду, а зводяться до заперечень відповідача наданих в суді першої інстанції, яким суд надав належну правову оцінку.
         Суд першої інстанції дійшов вірного висновку  щодо часткового задоволення вимог позивачки.
         Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов'язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,
 
ПОСТАНОВИВ:

        Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
        Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 01 червня  2021 року залишити без  змін.
         Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом  тридцяти днів до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови виготовлено 21 лютого  2022  року. 

             Головуючий:                                         Є.М. Суханова
 
                    Судді:                                                   Л.П. Сушко
                                                                                 В.І. Олійник