П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

        18 травня 2022 року                                                                                                  місто Київ 
 
Єдиний унікальний номер справи 759/13217/20
Номер провадження  22-ц/824/138/2022
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача -  Вербової І.М.,  суддів Головачова Я. В., Нежури В. А., 
 
за участю секретаря судового засідання - Орел П.Ю.,
 
вивчивши апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 липня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Шум Л. М., у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення розміру заборгованості за аліментами, стягнення пені за прострочення сплати аліментів, про визначення аліментів в твердій грошовій сумі, 
 
в с т а н о в и в :
 
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , з урахуванням подальших уточнень, про стягнення заборгованості за аліментами у сумі 210 686 грн. 68 коп., пені за прострочення терміну сплати аліментів у сумі 210 686 грн. 68 коп., визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 6 546 грн. 25 коп.
 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 20 травня 2001 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб від якого сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте, напередодні народження дитини відповідач залишив сім`ю і фактичні шлюбні відносини між ними припинились.
 
28 листопада 2003 року відповідач звернувся із заявою до підприємства, де працював, про стягнення з його заробітної плати аліментів на утримання дитини в розмірі 30 відсотків від нарахованої щомісячної суми.
 
З березня 2004 року відповідач припинив виконувати свої батьківські обов`язки щодо надання коштів на утримання дитини.
 
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 жовтня 2004 року стягнуто з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 30 відсотків його заробітку. 
 
На підставі виконавчого листа виданого на виконання вищевказаного рішення суду, виконавчою службою було відкрито виконавче провадження, після чого, відповідач не став виконувати приписи суду щодо сплати аліментів на дитину.
 
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 березня 2007 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.
 
Позивач зазначає, що відповідач періодично сплачував аліменти на утримання дитини, проте з серпня 2012 року, припинив. 
 
З серпня 2014 року відповідач офіційно ніде не працює.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду від 03 березня 2017 року було вирішено питання про розшук відповідача.
16 грудня 2017 року відповідач написав письмове зобов`язаня про обов`язкове прибуття до органу ДВС Голосіївського району м. Києва.
 
21 лютого 2018 року відповідач прибув до відділу виконавчої служби де надав письмове пояснення щодо несплати ним аліментів на дитину. Проте на думку позивача, зазначене пояснення є неправдивим.
 
Враховуючи вищенаведене, позивач вважає, що її позовні вимоги підлягають задоволенню.
 
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 26 липня 2021 року (а.с. 176-1790) позовні вимоги ОСОБА_1 , задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 151 610 грн. 76 коп.; аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду, тобто із 06 серпня 2020 року і до 30 червня 2022 року включно; стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. В іншій частині позову, відмовлено.
 
Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду в частині стягнення аліментів, 13 вересня 2021 року ОСОБА_1 направила апеляційну скаргу у якій, просила рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 липня 2021 року у вищевказаній частині скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги у зазначеній частині, задовольнити.
 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідач на даний час не працює, а відтак, у нього немає офіційного заробітку із якого за рішенням суду можна було б регулярно стягувати аліменти в розмірі ј його заробітку (доходу). Таким чином, присудження судом аліментів у відсотках від заробітку позбавляє постійного і стабільного джерела доходів, які є необхідними у період навчання дитини.
 
На думку скаржника, заявлений нею до стягнення розмір аліментів є обґрунтованим на підставі витрат понесених нею для забезпечення життєдіяльності доньки. 
 
Скаржник зазначає, що загальна сума витрат на утримання, виховання, навчання, розвиток доньки на місяць, станом на 2020 рік, складає 13 092 грн. 49 коп., а станом на 2021 рік - 15 341 грн. 90 коп., половину із яких повинен нести відповідач.   
 
На думку скаржника, в період сплати аліментів за виконавчим листом, відповідач приховував свої істині доходи та сплачував аліменти у розмірі 30 % від мінімальної заробітної плати по Україні.
 
Скаржник зазначає, що зі вступом доньки до коледжу, витрати на забезпечення її життєдіяльності, збільшилися. Крім того, зростання цін на промислові і продовольчі товари призвело до суттєвого подорожчання вартості життя людини.
 
Скаржник зазначає, що відповідач проживає та неофіційно працює у місті Києві, де розмір середньої заробітної плати за період з серпня 2020 року по червень 2021 року складає 18 842 грн. 60 коп. Таким чином, вимога про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 6 546 грн. 25 коп. співмірна з мінімальним розміром заробітної плати по України, із розміром аліментів в твердій грошовій сумі, нарахованих в розмірі 30 % від середньої заробітної плати для офіційно не працюючих осіб по місту Києву, із розміром аліментів у твердій грошовій сумі, нарахованих в розмірі 25 % від середньої заробітної плати для непрацюючих по місту Києву.
 
На думку скаржника, стягнення з відповідача аліментів у зазначеній нею сумі, забезпечить нормальні умови для життєдіяльності дитини у період її навчання.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2021 року, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.
 
            Відзиву подано не було.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2021 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні  з повідомленням учасників справи.
 
16 травня 2022 року на адресу Київського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 у якій, остання підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити, крім того, не заперечувала проти розгляду справи у її відсутність.
 
Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, у зв`язку з чим, колегія суддів вважала за можливе розпочати та завершити розгляд справи за відсутності осіб, що не з`явились.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення, виходячи з наступного.
 
Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 липня 2021 року, оскаржується лише в частині стягнення аліментів, а відтак, виходячи із ч.1 ст. 367 ЦПК України, переглядається судом апеляційної інстанції лише в зазначеній частині.
 
Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки в частці доходу відповідача, суд першої інстанції виходив з відсутності в матеріалах справи доказів  на обґрунтування стягнення розміру аліментів саме в сумі 6 546 грн. 25 коп., а також доказів того, що відповідач спроможний сплачувати такі аліменти.
 
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
 
Судом встановлено, що 20 травня 2001 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб (а.с. 18).
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_3 , батьком якої є ОСОБА_2 , матір'ю - ОСОБА_1 (а.с. 19).
 
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 жовтня 2004 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 30 % заробітної плати до її повноліття, починаючи з вересня 2004 року (а.с. 25-26).
 
Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 березня 2007 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , розірвано (а.с. 35).
Згідно договору № 34/18 про надання освітніх послуг між закладом та фізичною (юридичною) особою від 07 серпня 2018 року, ОСОБА_3 навчається у Комунальному вищому навчальному закладі Київської обласної ради «Коледж культури і мистецтв» на денній формі навчання. Термін навчання з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2022 року. Загальна вартість за надання освітньої послуги становить 60 000 грн. Вартість навчання за один семестр становить 7 500 грн. (а.с. 65-67). 
 
Згідно відповіді Пенсійного фонду України № 1065373460 від 23 вересня 2020 року, відомості щодо ОСОБА_2 , як особи, яка працює за трудовим та цивільно-правовим договором, про останнє місце роботи, відсутнє (т. І а.с. 127). 
 
Так, відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XIIта набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
 
Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. 
 
Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
 
Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
 
Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
 
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
 
За змістом ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
 
Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
 
З аналізу вищевказаних норм вбачається, що право вибору способу стягнення аліментів лежить на позивачу. 
 
Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом, позивач просив стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини, яка продовжує навчання, у твердій грошовій сумі.
 
В свою чергу, заяви про визначення розміру аліментів у частці доходу відповідача, матеріали справи не містять, а відтак, у суду були відсутні підстави для визначення розміру аліментів у частці доходу відповідача.
 
Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне положення дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів, витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
 
Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що ОСОБА_3 навчається у Комунальному вищому навчальному закладі Київської обласної ради «Коледж культури і мистецтв» на денній формі навчання на платній основі, у зв`язку з чим, потребує матеріальної допомоги.
 
Згідно договору № 34/18 про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною (юридичною) особою від 07 серпня 2018 року, вартість навчання ОСОБА_3 за семестр становить 7 500 грн., а за місяць - 2 500 грн. 
 
У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки, яка продовжує навчання, у сумі 6 500 грн. Разом з тим, доказів на підтвердження її доходу, остання не надає. 
 
Крім того, як вбачається із відповіді Пенсійного фонду України № 1065373460 від 23 вересня 2020 року щодо ОСОБА_2 , як особи, яка працює за трудовим та цивільно-правовим договором, про останнє місце роботи, відсутнє. Таким чином, підстави вважати, що відповідач має регулярний дохід, відсутні.
 
Таким чином, колегія суддів вважає, що розмір аліментів заявлений позивачем, є не обґрунтованим, проте враховуючи, що ОСОБА_3 навчається у Комунальному вищому навчальному закладі Київської обласної ради «Коледж культури і мистецтв» на платній основі, а відтак, потребує матеріального забезпечення, колегія суддів приходить до висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у сумі 3 000 грн.
 
Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржника на те, що загальна сума витрат на утримання, виховання, навчання, розвиток доньки на місяць, станом на 2020 рік, складає 13 092 грн. 49 коп., а станом на 2021 рік - 15 341 грн. 90 коп., враховуючи те, що вартість навчання дитини за один місяць становить 2 500 грн., а також те, що дитина не потребує додаткових коштів на оплату проживання у місті Києві. Таким чином, колегія суддів вважає, що зазначений позивачем розмір витрат на дитину, є завищеним. Достатніх доказів тому, що ОСОБА_2 може надавати заявлений позивачем розмір матеріальної допомоги, остання не надала.
 
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 
 
Таким чином, доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції, оскаржуване  судове рішення не можна назвати в повній мірі законним та обґрунтованим в розумінні ст.  263 ЦПК України, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для частково задоволення апеляційної скарги.
 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково. 
 
Заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 липня 2021 року в частині стягнення аліментів у розмірі ј частки скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, наступного змісту.
 
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3 000 грн. щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду, тобто з 06 серпня 2020 року і до 30 червня 2022 року включно.
 
В іншій частині рішення суду, залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

 
Суддя-доповідач:                                                                           І.М. Вербова

Судді:                                                                                                           Я. В. Головачов 

                                                                                                                  В. А. Нежура