ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2022 року	Львів	Справа № 460/1584/21 пров. № А/857/18956/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді                                                  Обрізка І.М.,
суддів                                                                      Іщук Л.П., Сеника Р.П.; 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року у справі № 460/1584/21 прийняте суддею Дорошенко Н.О. у місті Рівному за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинення певних дій,-

                                                    В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі Управління, відповідач), в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо непризначення позивачу пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 05 січня 2021 року.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на момент звернення до органу Пенсійного фонду позивач не досяг необхідного віку для призначення йому пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, тому відповідно до вимог чинного законодавства України він не набув права на призначення такої пенсії. Відтак, суд першої інстанції прийшов до висновку про правомірність спірного рішення відповідача.
Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив позивач, який просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку, оскільки факт постійного проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю підтверджується довідкою Прислуцької сільської ради №711 від 18.02.2020 року про те, що позивач проживає та зареєстрований в с. Колодязне Березнівського району Рівненської області з 15.05.1986 року по грудень 1989 року, та з 20.12.1991 року по даний час, що знаходилось до 01.01.2015 року на території, яка відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю (категорії 4) згідно додатку №1 до постанови Кабінету Міністрів УРСР від 23 липня 1991 року №106 «Перелік населених пунктів, віднесених до зони радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи». Апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивач має право на пенсію по досягненню 57 років, оскільки його пенсійний вік може бути зменшений тільки на 3 роки.
Відтак, позивач стверджує, що суд першої інстанції при прийнятті рішення неправильно застосував норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду та прийняття постанови про задоволення позовних вимог.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 року №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», с. Колодязне Березівського району Рівненської області віднесене до 4 зони посиленого радіоекологічного контролю.

Згідно із вимогами ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Відповідно до абз.4 п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-XII, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років – на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.
В примітці до п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-XII зазначено, що початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше (ч.2 ст.55 Закону №796-XII).

Особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка проживала або працювала на території зони посиленого радіоекологічного контролю з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993 року протягом не менше 4 років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку. При цьому постійне проживання такої особи або постійна праця у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період, дає особі право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 2 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожні 3 повні роки (з 26.04.1986 по 01.01.1993) проживання або роботи на такій території, але не більше 5 років. 
Тобто, максимальна величина зменшення пенсійного віку для особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії не може перевищувати 5 років.
Статтею 65 Закону №796-ХІІ визначено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України (ч.1). Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій (ч.4).
Судом першої інстанції встановлено, що позивачем до позовної заяви додано посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 4) серія НОМЕР_1 , виданого 01.12.1992 року Рівненською обласною державною адміністрацією, відповідно до якого пред`явник посвідчення має право на пільги і компенсації, встановлені Законом №796-ХІІ (а.с.10).
Згідно з п.6 постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 року №51 «Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (яка була чинною на момент видачі позивачу посвідчення) (далі – Порядок №51) передбачено, що Особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.
Відповідно до п.2 Порядку №51, посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», іншими актами законодавства.
Викладене кореспондується зі змістом частини третьої статті 65 Закону №796-ХІІ, згідно з якою посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.
Таким чином, Законом №796-ХІІ та Порядком №51 чітко визначено, що саме посвідчення відповідної категорії є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, визначеними Законом для такої категорії.

Таким чином, надаючи особі посвідчення «Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» держава визнає за особою право на пільги, встановленні чинним законодавством для власників такого посвідчення.
Довідкою виконавчого комітету Прислуцької сільської ради Березнівського району Рівненської області від 18.02.2020 року №711 підтверджено, що позивач у період 15.05.1986 року по грудень 1989 рік та з 20.12.1991 року по даний час проживає в с. Колодязне Березнівського району Рівненської області (а.с.19). 
Згідно з довідкою виконавчого комітету Прислуцької сільської ради Березнівського району Рівненської області від 09.02.2021 року №332, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель с. Колодязне Березнівського району Рівненської області, який в погосподарських книгах №5, 21 за 1986-1990 роки як ОСОБА_1 являється однією і тією ж самою особою (а.с.20).
Матеріалами справи підтверджено факт проживання позивача в зоні посиленого радіоекологічного контролю лише 4 роки 6 місяців 26 днів, як власнику посвідчення «Потерпілого від Чорнобильської катастрофи» (категорія 4), що дає позивачу право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку додатково на 1 рік за 3 повні роки проживання в такій зоні.
Водночас, проживання позивача на території 3 зони гарантованого добровільного відселення у період з 15.05.1986 року по 31.07.1986 рік (незалежно від часу проживання в цей період) дає йому право призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 2 роки (початкова величина).
Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.15 Закону №796-ХІІ, підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.
Тобто, факт проживання особи на території зони гарантованого добровільного відселення засвідчує довідка органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.
Така позиція суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.03.2019 року в справі №569/7589/17 (№14-560цс18), від 10.04.2019 року в справі №162/760/17 (№14-550цс18) та постанові Верховного Суду від 06.05.2020 року в справі №381/3359/17 (№61-16015св18).
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що наявність у позивача посвідчення «Потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи» та довідок органу місцевого самоврядування, що підтверджує факт проживання позивача у період з 15.05.1986 року по грудень 1989 року та з 20.12.1991 року по 31.12.1992 рік на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4), підтверджує право позивача на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 3 роки, а не 5 років, як вважає позивач, відповідно до ст.55 Закону №796-ХІІ  (2 роки – початкова величина; 1 рік додатково за повних 3 роки проживання в зоні гарантованого добровільного відселення).

Враховуючи наведене, станом на момент звернення ОСОБА_1 до відповідача із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку та станом на момент прийняття відповідачем рішення про відмову у задоволенні такої заяви, позивач права на призначення пенсії з врахуванням віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не набув.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах закону, відтак, такі врахуванню судом не підлягають.
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскаржене позивачем рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, за результатами всебічного і об`єктивного з`ясування обставин справи, а тому немає підстав для його скасування.
Відповідно до ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст.  315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд,-

                                                 П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року у справі 460/1584/21-без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	Р. П. Сеник  	
Повне судове рішення складено 13.05.2022 року.