П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

16 червня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/19005/21	
Головуючий в 1 інстанції: Свида Л.І.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Турецької І. О.,
суддів – Стас Л. В., Шеметенко Л. П.
за участі секретаря – Алексєєвої Н. М.

Резанцева О. О. та його представника – Івкової Л. В.;
представника Головного управління ДПС в Одеській області – Тарановського Р. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника ОСОБА_1 – адвоката Івкової Лариси Володимирівни та Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У жовтні 2021 року адвокат Івкова Л. В., представляючи інтереси ОСОБА_1 , звернулася до суду першої інстанції з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області (далі – ГУ ДПС в Одеській області) в якому просила:
визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов?язкове державне соціальне страхування (далі - ЄСВ) №Ф-10133-51 від 08.09.2021 в сумі 37 788,74 грн;
зобов`язати виключити з електронного кабінету та інтегрованої картки платника податків відомості щодо заборгованості зі сплати ЄСВ в сумі 37 788,74 грн.
Обґрунтування позову складалося з таких обставин.

По – перше, як стверджувала адвокат, ОСОБА_1 був звільнений від сплати ЄСВ за себе, оскільки не здійснював підприємницьку діяльність, був найманим працівником і відповідний внесок за нього сплачував роботодавець.

По – друге, на думку адвоката, бездіяльність податкового органу призвела до прийняття ним рішень, поза межами законодавчо визначених строків, що свідчить про їх протиправність. Пояснюючи дані обставини, представник позивача зазначила, що аналіз вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464- VI (далі – Закон №2464- VI) та  Інструкції    про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 за №449 (далі - Інструкція №449) свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника, у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати ЄСВ. Водночас, як стверджує адвокат, її довірителю борг по сплаті ЄСВ не був  нарахований в кінці календарного місяця (кварталу), вимога про сплату боргу тривалий час не направлялася, що стало наслідком покладання на нього надмірного тягаря.
По – третє, адвокат указує, що належним способом захисту її довірителя є коригування в інформаційній системі ДПС даних інтегрованої картки шляхом виключення заборгованості зі сплати єдиного внеску в сумі 37  788,74 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року, ухваленого за результатами розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Суд визнав протиправною та скасував вимогу ГУ ДПС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-10133-51 від 08.09.2021 на суму 10 741,94 грн та зобов`язав виключити з електронного кабінету та інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 відомості щодо заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску в сумі 10 741,94 грн.

Ухвалюючи таке рішення суд першої інстанції виходив із того, що особа, яка провадить господарську діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку, якщо особа є найманим працівником, така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець.
Далі, за результатами дослідження Реєстрів застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, де міститься індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 , суд встановив, що роботодавець позивача сплачував за нього ЄСВ у період з березня по травень 2017 року, з червня по грудень 2019 року, а також з січня по березень 2020 року.
Отож, враховуючи дані обставини та часткову сплату ЄСВ за вказаний період, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-10133-51 від 08.09.2021 на суму 10 741,94 грн. є протиправною та підлягає скасуванню.
Також суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 , в частині зобов`язання ГУ ДПС в Одеській області виключити з електронного кабінету та інтегрованої картки платника податків відомості щодо заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску в сумі 10 741,94 грн.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та відзиву.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, адвокат Івкова Л. В. та ГУ ДПС в Одеській області просять його скасувати та ухвалити нове рішення. Адвокат Івкова Л.В. просить ухвалити рішення про задоволення позову в повному обсязі, а ГУ ДПС в Одеській області просить ухвалити рішення про відмову в задоволенні позову.

Мотивами апеляції адвоката Івкової Л. В. є  відсутність правової оцінки, з боку суду першої інстанції, допущених контролюючим органом порушень, а саме:
процедури формування вимоги про сплату боргу (недоїмки);
прийняття рішення поза межами законодавчо встановлених строків;
бездіяльність щодо невнесення протягом тривалого часу, після внесення змін до законодавства вимоги про сплату боргу (недоїмки), що поклала на її довірителя надмірний тягар зі сплати ЄСВ.

Обґрунтовуючи порушення процедури формування вимоги про сплату боргу (недоїмки), адвокат зазначає на відсутність перевірки, з боку контролюючого органу, щодо правильності нарахування та сплати ЄСВ, звітності, що подається платником податків до органів доходів та зборів. На її думку, формування податкової вимоги (недоїмки) на підставі даних  інформаційної системи контролюючого органу суперечить Закону  №2464- VI та Інструкції №449.

Обґрунтовуючи доводи про порушення строків для формування та надіслання вимоги, адвокат указує, що вимога про сплату боргу (недоїмки)  надсилається (вручається) платнику податків протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, в якому виникла, зросла або частково зменшилася сума недоїмки. 
Водночас, як стверджує представник позивача, спірна вимога від 08.09.2021, в якій зазначена заборгованість станом на 31.01.2021, формувалася протягом 2018 – 2020 років, що свідчить про її надіслання платнику податків з пропуском 15 робочих днів з дня виникнення недоїмки.

Наполягаючи на існування протиправної бездіяльності, з боку контролюючого орану, представник позивача зазначила, що її довіритель, перебуваючи в статусі фізичної – особи підприємця (далі – ФОП) не сплачував податки та не звітував податковій інспекції з 2009 року, що вимагало від даного суб`єкта владних повноважень ініціювати процедуру припинення його діяльності, а тому недотримання строків прийняття відповідних рішень позбавило платника податків передбачати наслідки, узгоджувати свою поведінку та поклала надмірний тягар.

ГУ ДПС в Одеській області аргументуючи свою апеляцію наголошувало на тому, що платники ЄСВ зобов`язані своєчасно та в повному обсязі його нараховувати, обчислювати та сплачувати. Доказами про те, що за ОСОБА_1 рахується податковий борг в сумі 37  788,74 грн, є, на думку скаржника, виписки з його електронних карток, як платника податків. Будь – яких заперечень щодо висновків суду про сплату за ОСОБА_1 роботодавцем ЄСВ за період з 2017 - 2018 роки, а також за період з 07.05.2019 по 02.09.2019, в сумі 10 741,94 грн, скаржник, в особі ГУ ДПС в Одеській області, не висловив.

У відзиві на апеляцію ГУ ДПС в Одеській області, адвокат Івкова Л. В. указує на необґрунтованість її доводів та вважає, що її належить залишити без задоволення. Зміст відзиву відтворює зміст апеляційної скарги позивача.

ОСОБА_1 та його представник в судовому засіданні доводи своєї апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити, а проти доводів скарги контролюючого органу заперечували.
Представник ГУ ДПС в Одеській області в судовому засіданні доводи своєї апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, а проти доводів скарги представника ОСОБА_1 заперечував.

Фактичні обставини справи.

28.02.2008, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі – ЄДР), ОСОБА_1 був зареєстрований фізичною особою-підприємцем (КВЕД 52.71.1) ремонт взуття (основний).
22.09.2021 ОСОБА_1 подав заяву до державного реєстратора про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП за її рішенням. Того ж дня, до ЄДР внесено запис про припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 , номер запису №2005560060001067700, підстава - «власне рішення».
08.09.2021 стосовно ФОП ОСОБА_1 ГУ ДПС в Одеській області винесло вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-10133-51, відповідно якої недоїмка зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування складає 37 788,74 грн (а.с.25).
Згідно даних облікової картки позивача, заборгованість нарахована за період з 01.01.2017 року по 19.01.2021 року.
Також, суд першої інстанції встановив, що з березня по травень 2017 року, з червня по грудень 2019, а також з січня по березень 2020 року ОСОБА_1 був працевлаштований та ЄСВ за вказаний період нараховував та сплачував роботодавець.
Так, згідно наданих до суду Реєстрів застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, де міститься індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 випливає сплата роботодавцем, тобто страхувальником ЄСВ в 2017 році в сумі 1 198,34 грн, зокрема:
в березні за 4 дні страхового стажу 96,30 грн. (437,73 грн х 22/100),
в квітні 704 грн., 
в травні 398,04 грн. 
Тобто, в бюджет за 2017 рік роботодавець сплатив за ОСОБА_1 ЄСВ в сумі 1198,34 грн.

Далі, суд першої інстанції встановив, що мінімальна заробітна плата у 2018 році складала 3 723 грн., а ЄСВ в розмірі 22% від даної суми становило 819,06 грн на місяць, а за рік загальна сума складала 9 828,72 грн.
Разом з тим, досліджуючи індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 за 2018 рік, суд установив відсутність сплати ЄСВ.

Досліджуючи індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 за 2019 рік, суд установив, що мінімальна заробітна плата у цьому році склала 4 173 грн,  а тому відповідно ЄСВ в розмірі  22%  від даної суми становило 918,06 грн. на місяць, а за рік 11 016,72 грн.
Водночас, як вказав суд, за індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_1  страхувальник сплатив за   2019 рік ЄСВ в сумі  6 426,42 грн:
червень  918,06 грн, липень  918,06 грн, серпень  918,06 грн, вересень  918,06 грн, жовтень -  918,06 грн, листопад - 918,06 грн, грудень - 918,06 грн.

Досліджуючи індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 за 2020 рік, суд першої інстанції встановив, мінімальна заробітна плата у 2020 році складала 4 723 грн,  а ЄСВ в розмірі  22%  від даної суми становило  1 039,06 грн. на місяць, а за рік -  12 468,72 грн.
При цьому, сплата страхувальником за 2020 рік ЄСВ за ОСОБА_1 склала суму 3 117,18 грн:
січень 1039,06 грн, лютий  1039,06 грн, березень 1039,06 грн.
За наведеними документами встановлений факт сплати за ОСОБА_1 роботодавцем ЄСВ на загальну суму 10 741,94 грн. недоплата склала 27  046, 08 грн.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляцій, з огляду на таке.

Відповідаючи на доводи адвоката Івкової Л.В., викладені в апеляції про те, що суд першої інстанції не надав правову оцінку її доводам, що спірна  вимога сформована відповідно до даних інтегрованої картки позивача, а не на підставі перевірки щодо правильності нарахування та сплати ЄСВ за даними звітності, що подається платником податків до органів доходів та зборів, колегія суддів звертає увагу на наступне.

За приписами частини 5 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.
Разом із тим, як вбачається зі змісту позову адвоката Івкової Л. В. наведені вище підстави нею не заявлялися, що відповідно пояснює відсутність, з цього приводу, правового коментаря з боку суду першої інстанції, а відтак позбавляє суд апеляційної інстанції розглядати їх правомірність.

Досліджуючи довід адвоката про протиправну бездіяльність контролюючого органу, який зобов`язаний був, після законодавчих змін, що відбулися 01.01.2017 сформувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) та направити її платнику податку, щоб уникнути надмірного тягаря зі сплати ЄСВ, а також щодо прийняття відповідачем рішення поза межами законодавчо встановлених строків колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 2 та 3 частини 1 статті 1, статті 2, абзацу 2 пункту 1 статті 4 Закону №2464- VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Дія закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. 
Виключно цим Законом визначаються:
принципи збору та ведення обліку єдиного внеску;
платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; 
розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; 
склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Згідно із пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону №2464 – VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Пункт 1 частини 2 статті 6 унормовує, що платник єдиного внеску зобов`язаний  своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску.
За приписами частини 5 статті 8 Закону №2464 – VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Відповідно до частини 16 статті 25 Закону №2464 - VI строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується. 
Відповідно до п. 1 розділу VІ Інструкції №449 до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення. 
Абзац 1 пункту 2 розділу VI Інструкції №449 встановлює, що у разі виявлення платником своєчасно ненарахованих сум єдиного внеску такі платники зобов`язані самостійно обчислити ці внески, відобразити у звітності, що подається платником до органів доходів і зборів, та сплатити їх. До такого платника застосовуються штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.
Відповідно до абзацу 2 цього ж пункту розділу VI Інструкції №449, у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції. 
Згідно з абзацом 7 пункту  3 розділуІнструкції №449, у випадках, передбачених абзацами третім (платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску) та/або четвертим (платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій) цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається), зокрема, платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).
Аналіз викладених норм свідчить про те, що пунктами 2 та 3 розділу VI Інструкції №449 розділено випадки надсилання (вручення) вимоги про сплату боргу (недоїмки): 
1) у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску; 
2) коли, зокрема, платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску чи платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.
Отже, вказана Інструкція не містить більш точного визначення, коли саме орган доходів і зборів має виявити своєчасно не нараховані та/або не сплачені платником суми єдиного внеску і є відносним поняттям, а тому фактично строками не обмежується. 
Так, умова, яка ставиться до контролюючого органу у пункті 3 розділу VI Інструкції № 449, нівелюється пунктом 2 цього розділу.
При цьому, варто звернути увагу, що положеннями як зазначеної Інструкції №449, так і Закону № 2464-VI прямо не визначено наслідків пропуску зазначених вище строків.
Є слушним, на думку колегії суддів заявити, що строки давності, встановлені статтею 102 Податкового кодексу України не розповсюджуються на правовідносини, пов`язані з обчисленням та своєчасністю сплати єдиного внеску.
Крім цього, направлення контролюючим органом вимоги про сплату боргу з порушенням строку не може бути підставою для звільнення платника податку від обов`язку сплатити борг з єдиного внеску.
Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 04.09.2018 у справі №817/1061/17, яку з урахуванням вимог ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України застосовує суд до спірних правовідносинах.
Переходячи до аналізу доводів апеляційної скарги ГУ ДПС в Одеській області про те, що за період з 01.01.2017 по 19.01.2021 загальна сума заборгованості ОСОБА_1 зі сплати ЄСВ складає 37  788,74 грн, колегія суддів зазначає таке.
Є обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що особа, яка провадить господарську діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. 
В іншому випадку, як правильно зазначив суд, якщо особа є найманим працівником, така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.
Слід зазначити, що вимога сплачувати єдиний внесок особами, які перебувають на обліку в органах ДПС та які одночасно перебувають у трудових відносинах, як найманий працівник, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Наведені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, висловленій в постановах від 27.11.2019 у справі №160/3114/19, від 04.12.2019 у справі №440/2149/19, від 18.02.2021 у справі №320/6585/18.
Таким чином, суд першої інстанції, встановивши, що позивач певний період часу був найманим працівником і роботодавець сплатив за нього ЄСВ в загальній сумі 10  741,94 грн, дійшов правильного висновку про визнання вимоги про сплату боргу (недоїмки) за №Ф-10133-51 на суму 10741,94 грн протиправною та такою, що повинна бути в цій частині скасована.
Також є обґрунтованим висновок суду щодо зобов`язання ГУ ДПС в Одеській області виключити з електронного кабінету та інтегрованої картки платника податків відомості щодо заборгованості зі сплати ЄСВ на вказану суму.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У цій справі суд першої інстанції дотримався наведених вимог, що свідчить про відсутність підстав для втручання в судове рішення.

З огляду на результат апеляційного розгляду, судові витрати розподілу не підлягають.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цьогоКодексупозбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Ураховуючи, що дана справа правомірно була розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, після її перегляду в апеляційному порядку, відсутні підстави для касаційного оскарження.

Керуючись статтями: 308, 311, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 – адвоката Івкової Лариси Володимирівни та Головного управління ДПС в Одеській області – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя                                                             І. О. Турецька

суддя                                                                                 Л. В. Стас

суддя                                                                                 Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 16.06.2022.