ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/3606/21                                         Прізвище судді (суддів) першої інстанції: 
                                                                                                                    Руденко А.В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

10 травня 2022 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді           Костюк Л.О.;                    
суддів:                                 Бужак Н.П., Кобаля М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року (розглянута у письмовому провадженні у спрощеному позовному провадженні, м. Черкаси, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Придніпровський районний суд м. Черкаси, про визнання протиправною бездіяльності та стягнення суддівської винагороди,

В С Т А Н О В И Л А:
У червні 2021 року, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до територіального управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Придніпровський районний суд міста Черкаси, в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача в частині нездійснення перерахунку та виплати позивачу суддівської винагороди за період з 10.10.2019 по 31.12.2019 включно, виходячи з розміру посадового окладу судді на рівні 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (48 025 грн.);
- зобов`язати відповідача здійснити позивачу перерахунок суддівської винагороди за період з 10.10.2019 по 31.12.2019 включно, виходячи з розміру окладу судді на рівні 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (48 025 грн.);
- стягнути з відповідача недонараховані суми суддівської винагороди за період з 10.10.2019 по 31.12.2019 в розмірі 78 835 грн. 84 коп. за рахунок бюджетних асигнувань з утриманням з цієї суми всіх необхідних податкових відрахувань.
Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що є суддею Придніпровського районного суду міста Черкаси та на день звернення з позовом до суду не здійснює повноваження судді у зв`язку із закінченням строку, на який його було призначено. Згідно п. 22 розділу Х11 Закону «Про судоустрій і статус суддів» №1402 (в редакції до 01.01.2020) після проходження кваліфікаційного оцінювання має право на отримання суддівської винагороди у розмірах, передбачених вказаним Законом. Проте відповідач у період з 10.10.2019 по 31.12.2019 протиправно виплатив позивачу суддівську винагороду у неповному обсязі, тому недоплачена сума 78 835 грн. 84 коп. підлягає стягненню з відповідача.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області (вул. Гоголя, 316, м. Черкаси, 18015, код ЄДРПОУ 26261092) щодо перерахунку та виплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суддівської винагороди за період з 10 жовтня 2019 року по 31 грудня 2019 року включно, виходячи з розміру посадового окладу судді на рівні 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2019 року, з врахуванням виплачених сум.
Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області (вул. Гоголя, 316, м. Черкаси, 18015, код ЄДРПОУ 26261092) здійснити перерахунок суддівської винагороди ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 10 жовтня 2019 року по 31 грудня 2019 року включно, виходячи з розміру окладу судді на рівні 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2019 року, та виплату суддівської винагороди з врахуванням виплачених сум.
В решті позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, що Указом Президента України від 25.07.2013 №391/2013 позивач ОСОБА_1 був призначений на посаду судді Ровеньківського міського суду Луганської області строком на 5 років.
З 16.10.2015 позивач зарахований до штату суддів Придніпровського районного суду м. Черкаси на підставі Указу Президента України від 26.09.2015 №564/2015 про переведення на посаду судді Придніпровського районного суду м. Черкаси.
Повноваження судді Дунаєва С.О. закінчились 25.07.2018 у зв`язку із закінченням строку 5 років, на який його було призначено.
Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів №1003/ко-19 від 09.10.2019 позивач визнаний таким, що відповідає займаній посаді судді.
Вища Рада правосуддя прийняла рішення від 10.12.2020 №3459/0-15-20 про внесення Президенту України подання про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Придніпровського районного суду м. Черкаси.
Згідно розрахункових листів за жовтень, листопад, грудень 2019 року позивачу виплачувалась суддівська винагорода у розмірі посадового окладу 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб,, що становить 28 815 грн.
Листом ТУ ДСА України в Черкаській області від 26.01.2021 за вих. №03-217/21-вих позивача повідомлено про те, що від Придніпровського районного суду м. Черкаси не надходила інформація про проходження ним кваліфікаційного оцінювання, що унеможливлює перерахунок його суддівської винагороди.
Також підпункт 3 пункту 2 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №679-1Х набрав чинності 20.06.2020 та не має зворотної дії в часі, тому правові підстави для перерахунку відсутні.
За заявою позивача головою Придніпровського районного суду м. Черкаси прийнято наказ №1-о від 01.02.2021, яким позивачу встановлено посадовий оклад у розмірі 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (48 025 грн) з 10.10.2019 по 31.12.2019 як такого, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді, а також визначено відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності ТУ ДСА України в Черкаській області здійснити перерахунок та виплату суддівської винагороди ОСОБА_1 за цей період.
Листом від 01.03.2021 за вих. №02-507/21 ТУ ДСА України в Черкаській області повідомило голову Придніпровського районного суду м. Черкаси про відсутність підстав для перерахунку, оскільки відповідно до ст. 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить 1 календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.
Також підпункт 3 пункту 2 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №679-1Х набрав чинності 20.06.2020 та не має зворотної дії в часі, тому правові підстави для перерахунку відсутні.
Згідно розрахунку сум суддівської винагороди позивача за період жовтень-грудень 2019 сума недонарахованої винагороди становить 78 835,84 грн.
Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною другою  статті 19 Конституції України  встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Відповідно до  статті 130 Конституції України  Держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Спірні відносини врегульовані Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі- Закон №1402-VII1).
Статтею 1 Закону №1402-VIII  визначено, що судова влада в Україні відповідно до конституційних засад поділу влади здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними законом. Судову владу реалізовують судді та, у визначених  законом  випадках, присяжні шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур.
Частиною першою  статті 83 Закону №1402-VIII  встановлено, що кваліфікаційне оцінювання проводиться Вищою кваліфікаційною комісією суддів України з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними  законом  критеріями.
Частиною 1 статті 88 Закону №1402-VIII передбачено, що Вища кваліфікаційна комісія суддів України ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.
Статтею 135 Закону №1402-VIII визначено, що суддівська винагорода регулюється цим  Законом  та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом.
Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Згідно пункту 20 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (Закон N 1401-VIII), оцінюється колегіями Вищої кваліфікаційної комісії суддів України в порядку, визначеному цим Законом.
Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням Вищої ради правосуддя на підставі подання відповідної колегії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.
Відповідно до пункту 22  Прикінцевих та перехідних положень  №1402-VIII  право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим  Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
Згідно із пунктом 23  Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII  до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень  Закону України «Про судоустрій і статус суддів»  (Відомості Верховної Ради України, 2010 року, №№ 41-45, ст. 529; 2015 року, №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами).
Пунктом 24  Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII  визначено розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить:
1) з 01 січня 2017 року:
а) для судді місцевого суду - 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
в) для судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Положення пунктів 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень №1402-VIII втратили чинність з 01.01.2020.
Згідно ч. 3 ст. 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2456-V1 з 1 січня 2015 року посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом.
Виходячи із аналізу положень  Закону №1402-VIII  України, у період, який є спірним (з 10.10.2019 по 31.12.2019) право на отримання суддівської винагороди за правилами частини другої  статті 135 цього Закону  виникає у судді за наявної сукупності таких умов:
1) зарахування судді до штату відповідного суду, створеного на підставі частини першої  статті 1 Закону №1402-VIII  та  статті 125 Конституції України.
2) проходження кваліфікаційного оцінювання, за результатами якого складено висновок про підтвердження здатності кандидата здійснювати судочинство у відповідному суді, створеному на підставі частини першої  статті 1 Закону №1402-VIII  та  статті 125 Конституції України.
Матеріалами справи встановлено, що позивач був зарахований до штату Придніпровського районного суду м. Черкаси з 16.10.2015 і рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів №1003/ко-19 від 09.10.2019 визнаний таким, що відповідає займаній посаді судді.
Отже з 10.10.2019 позивач має право на отримання суддівської винагороди у розмірі посадового окладу 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Колегія суддів вважає безпідставним посилання відповідача на ту обставину, що позивач не здійснював повноваження судді у вказаний період у зв`язку із закінченням п`ятирічного строку повноважень, оскільки Закон №№1402-VIII не передбачає окремого правового регулювання суддівської винагороди у даному випадку.
Колегія суддів не вбачає підстав для застосування правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 03.06.2020 у справі №826/14879/17, оскільки обставини справи, що розглядається, є іншими.
Так, у справі №826/14879/17 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Вищого адміністративного суду України, в якому просив суд визнати дії Вищого адміністративного суду України щодо не нарахування і виплати суддівської винагороди згідно з нормами  Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII  - протиправними.
Верховний Суд у постанові від 03.06.2020 у справі №№826/14879/17 зробив висновок, що виходячи із аналізу положень Закону N 1402-VIII України, право на отримання суддівської винагороди за правилами частини другої статті 135 цього Закону виникає у судді за наявної сукупності таких умов:
1) Проходження кваліфікаційного оцінювання, за результатами якого складено висновок про підтвердження здатності кандидата здійснювати судочинство у відповідному суді, створеному на підставі частини першої статті 1 Закону N 1402-VIII та статті 125 Конституції України.
2) Зайняття відповідної вакантному місцю в рейтингу суддів посади судді до відповідного суду, створеному на підставі частини першої статті 1 Закону N 1402-VIII та статті 125 Конституції України.
3) Зарахування судді до штату відповідного суду, створеного на підставі частини першої статті 1 Закону N 1402-VIII та статті 125 Конституції України.
4) Фактичне виконання своїх обов`язків, тобто здійснення правосуддя у відповідному суді, створеному на підставі частини першої статті 1 Закону N 1402-VIII та статті 125 Конституції України.
5) Законодавче закріплення розміру посадового окладу суддівської винагороди для судді суду, створеного на підставі частини першої статті 1 Закону N 1402-VIII та статті 125 Конституції України.
Отже, лише за сукупної наявності цих умов у судді виникає право на суддівську винагороду, передбачену Законом N 1402-VIII.
Водночас згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року N 1402-VIII з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку. До припинення діяльності статус, структура, повноваження, порядок роботи, права, обов`язки, гарантії суддів цих судів визначаються Законом України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., NN 41 - 45, ст. 529; 2015 р., NN 18 - 20, ст. 132 із наступними змінами).
За висновком Верховного Суду грошове забезпечення суддів Вищого адміністративного суду України здійснюється на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2456-V1, тому проходження ними кваліфікаційного оцінювання не є підставою для виплати суддівської винагороди відповідно до Закону №1402-V111.
Натомість позивач здійснював повноваження судді Придніпровського районного суду м. Черкаси до 25.07.2018
Згідно п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.
Таким чином, на позивача розповсюджуються норми Закону №1402-VIII.
Посилання відповідача на підпункт 3 пункту 2 розділу 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо відрядження суддів та врегулювання інших питань забезпечення функціонування системи правосуддя в період відсутності повноважного складу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України» від 04.06.2020 №679-1Х також є безпідставним.
Так, вказаною нормою установлено, що Вища рада правосуддя у період відсутності повноважного складу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України ухвалює без рекомендації чи подання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України рішення про внесення Президенту України подання про призначення на посаду судді, повноваження якого припинилися у зв`язку із закінченням строку, на який його було призначено, якщо до набрання чинності цим Законом колегією Вищої кваліфікаційної комісії суддів України було визнано суддю таким, що відповідає займаній посаді.
Отже вказана норма врегульовує процедуру призначення на посаду судді безстроково, і не регулює суддівську винагороду.
Щодо посилань відповідача на ст. 3 Бюджетного кодексу України, згідно якої бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року, колегія суддів зазначає, що згідно ч. 1 ст. 1 Бюджетного кодексу України вказаним Кодексом регулюються відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства, а також визначаються правові засади утворення та погашення державного і місцевого боргу.
Отже порушене право позивача на отримання недоплаченої суддівської винагороди не залежить від положень бюджетного законодавства.
З розрахункових листів за жовтень, листопад, грудень 2019 року вбачається, що суддівська винагорода позивача була обрахована виходячи із посадового окладу 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (28 815 грн).
Враховуючи зазначене бездіяльність відповідача у перерахунку суддівської винагороди позивача за період з 10.10.2019 по 31.12.2019 із розміру посадового окладу 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2019 року, є протиправною, тому позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок суддівської винагороди за період з 10.10.2019 по 31.12.2019 включно, виходячи з розміру окладу судді на рівні 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб підлягає до задоволення.
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача недонарахованих сум суддівської винагороди за період з 10.10.2019 по 31.12.2019 в розмірі 78 835 грн. 84 коп. за рахунок бюджетних асигнувань з утриманням з цієї суми всіх необхідних податкових відрахувань колегія суддів зазначає, що повноваження щодо нарахування суддівської винагороди покладені на відповідача.
Враховуючи, що нарахування суддівської винагороди позивачу із розрахунку 25 мінімальних прожиткових мінімумів для працездатних осіб відповідачем не здійснено, сума донарахованої суддівської винагороди не визначена, стягнення суми грошової винагороди, нарахованої позивачем, не є належним способом захисту порушеного права.
Отже у задоволенні вказаної вимоги слід відмовити.
Щодо допущення до негайного виконання рішення суду в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць, про що просить позивач, суд зазначає, що згідно п. 2 ч. 1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.
Тобто негайне виконання рішення суду можливе лише щодо стягнення конкретних грошових сум.
Оскільки способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача-1 нарахувати та виплатити суддівську винагороду, негайне виконання рішення суду в даному випадку не застосовується.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першо інстанції дійшов до правильного висновку, що позов необхідно задовольнити частково.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень  та  у спосіб, що визначені  Конституцією  та  законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод  та  інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.                    
Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                    
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року - без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню.  

Головуючий суддя:                                                                      Л.О. Костюк          
          
Судді:                                                                                          Н.П. Бужак

          М.І. Кобаль