УХВАЛА
про відмову у відкритті касаційного провадження

11 травня 2022 року 
м. Київ
справа № 140/7350/21
адміністративне провадження № К/990/9953/22  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача: Коваленко Н.В.,
суддів: Рибачука А.І., Чиркіна С.М., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
У С Т А Н О В И В:
23 липня 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у відмові скласти та подати до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області довідку про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії позивача з 01.12.2019 з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років, усіх щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, а також індексації, які бралися до уваги при обчисленні пенсії з 01.01.2005, у відповідності до Закону України «Про внесення змін до статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу ОВС та деяких інших осіб» та його Прикінцевих положень від 15.06.2004 № 1769-IV і наступних перерахунках пенсії;
- зобов`язати оформити та подати до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області довідку про розмір грошового забезпечення позивача за відповідною посадою, станом на 19.11.2019 у відповідності до статей 43, 63 Закону № 2262-ХІ1 та з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988, з повною реальною інформацією, за формою, передбаченою Додатком 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 № 45, із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри основних, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, а також індексації, які бралися до уваги при обчисленні пенсії з 01.01.2005 у відповідності до Закону України «Про внесення змін до статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу ОВС та деяких інших осіб» та його Прикінцевих положень від 15.06.2004 № 1769-IV і наступних перерахунках пенсії та відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України № 988 від 11.11.2015, а саме: посадовий оклад - 2 900 грн, оклад за спеціальним званням - 2 200 грн, надбавка за стаж служби (50 %) - 2 550 грн, надбавка за роботу в умовах режимних обмежень (15 %) - 435 грн, 100 % надбавка, надбавка за особливі умови служби (81,29 %), надбавка за виконання особливо важливих завдань (50 %), надбавка за службу у спеціальних підрозділах ҐУБОЗ МВС України (55 %), надбавка за роботу з таємними документам (15 %), збільшення основного розміру пенсії (25 %), прирівняні до інвалідів війни 2-гої групи (40 %) (з 01 по 31), інвалід війни 2 групи - 50 грн, доплата від попереднього розміру пенсії постанова Кабінету Міністрів України від 2012 № 355 (35 %), надбавка за безперервну службу (90 %), міліцейська премія (78,75 %), поліцейська премія станом на 05.03.2019 та індексація - 887,09 грн для проведення з 01.12.2019 перерахунку основного розміру пенсії, а копію довідки направити на адресу позивача.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 січня 2022 року, у задоволенні позову відмовлено.
Ухвалою Верховного Суду від 22 лютого 2022 року касаційну скаргу позивача на рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 січня 2022 року було повернуто особі, яка її подала.
Не погоджуючись із прийнятими судовими рішеннями, позивач вдруге 18 квітня 2022 року звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 січня 2022 року. Винести нову постанову, якою позов задовольнити. 
Також у поданій касаційній скарзі скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження, оскільки копію ухвали Верховного Суду від 22.02.2022 про повернення вперше поданої ним касаційної скарги скаржником було отримано 13 квітня 2022 року, а тому вважає, що є підстави для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.
На підтвердження указаних доводів надав копію поштового конверта (0102935622775) з якого видно, що копію ухвали Верховного Суду позивач отримав 13 квітня 2022 року, тоді як до Верховного Суду повторно із касаційною скаргою звернувся 18 квітня 2022 року.
Відповідно до частини другої статті 329 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Розглянувши клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, колегія суддів дійшла висновку про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження та наявність підстав для його поновлення.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі. 
Вирішуючи питання щодо відкриття касаційного провадження, Суд виходить із такого.
Спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку із бездіяльністю відповідача, яка полягає у відмові скласти та подати до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області довідку про розмір грошового забезпечення позивача.
Розгляд справи у суді першої інстанції здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження.
Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що серед основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно із частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Тлумачення вказаних норм у їхньому логічному взаємозв`язку передбачає, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах "а", "б", "в" та "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Доведення обставин, передбачених підпунктами "а" - "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України та, відповідно, право на касаційне оскарження судових рішень у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.
У поданій касаційній скарзі, відповідач не навів обставин, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Натомість, підставами касаційного оскарження скаржник зазначає пункт 2 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. Вказує на необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у зразковій справі № 802/2196/17-а, яка була застосована судом апеляційної інстанції.
Надавши належну оцінку доводам скаржника щодо необхідності відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у зразковій справі № 802/2196/17-а, колегія суддів зазначає таке.
Причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту.
Задля забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Суд повинен мати ґрунтовні підстави: його попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання.
Проте, таких підстав скаржником у поданій касаційній скарзі не зазначено.
Висновок суду апеляційної інстанції цілком узгоджується з позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у зразковій справі № 802/2196/17-а. Колегія суддів Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від вказаної правової позиції.
Скаржник у касаційній скарзі фактично зазначає про необхідність здійснити переоцінку встановлених судом у справі обставин, а також надати перевагу одним доказам над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.
Враховуючи викладені вимоги КАС України, для можливості відкриття провадження у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, у касаційній скарзі скаржник має обґрунтовано зазначити підстави, вказані у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суд звертає увагу на те, що можливість відкриття касаційного провадження у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження залежить виключно від обставин конкретної справи: її значення для формування єдиної правозастосовчої практики; неможливості спростування особою, яка подає касаційну скаргу, обставин, встановлених оскаржуваним судовим рішенням, при розгляді іншої справи; значного суспільного інтересу справи чи її виняткового значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; помилкового віднесення судом справи до категорії справ незначної складності.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".
Зазначене узгоджується з Рекомендаціями № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 цієї Рекомендації скарги в суд третьої інстанції повинні подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумачення закону. Їх коло може бути також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З огляду на наведене, Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись статтями 248, 328, 329, 333, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
У Х В А Л И В:
1. Заяву ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.
2. Визнати поважними підстави пропуску строку на касаційне оскарження та поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року та постанови  Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 січня 2022 року.
3. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.
4. Надіслати ОСОБА_1 копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження, разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                Н.В. Коваленко
Суддя                                                                                                    А.І. Рибачук
Суддя                                                                                                    С.М. Чиркін