Постанова 
Іменем України
 
12 травня 2022 року
м. Київ
 
справа № 405/11223/14-ц
провадження № 61-11342св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Фаловської І. М.,
суддів: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю.,  Сердюка В. В.,                       Стрільчука В. А., 
 
учасники справи:
позивач - акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України»,
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (правонаступники ОСОБА_3 ),
третя особа - приватне акціонерне товариство «Завод напівпровідників»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Кропивницького апеляційного суду від 15 липня                    2020 року у складі колегії суддів: Чельник О. І., Дуковського О. Л., Письменного А. В.,
В С Т А Н О В И В:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2014 року акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - АТ «Укрексімбанк») звернулося до суду з позовом до                          ОСОБА_3 (правонаступниками якого є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ), третя особа - приватне акціонерне товариство «Завод напівпровідників» (далі - ПрАТ «Завод напівпровідників»), про звернення стягнення на предмет іпотеки.
В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 03 березня 2009 року між публічним акціонерним товариством (далі - ПАТ «Укрексімбанк»), яке перейменовано в АТ «Укрексімбанк», та ПрАТ «Завод напівпровідників» укладено генеральну кредитну угоду № 151109N2 із змінами та доповненнями, за умовами якої зазначена угода регулює загальні засади співпраці між банком і позичальником щодо фінансування довгострокової програми по розвитку діяльності позичальника та метою якої є визначення загальних умов фінансування інвестиційного проекту позичальника зі створення сучасного виробництва трихлорсилану, полікремнію та монокремнію, яке здійснюється відповідно до генеральної угоди шляхом укладення кредитних договорів.
У рамках зазначеної генеральної угоди між АТ «Укрексімбанк» та ПрАТ «Завод напівпровідників» укладено кредитні договори, а саме від 03 червня 2009 року                 № 151109К19, від 17 липня 2009 року №151109К27, від 22 грудня 2009 року                            № 151109К39, від 06 листопада 2009 року № 151109К38, від 16 лютого 2010 року                  № 151110К2, від 03 березня 2010 року № 151110К3, від 21 квітня 2010 року                            № 151110К11 на загальну суму 19 150 852,79 Євро, 27 567 944,11 доларів США та                          46 515 563,74 грн.
З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитними договорами (в рамках генеральної угоди) між позивачем та ОСОБА_3                       16 березня 2009 року укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір                         № 151109Z30 предметом якого є земельна ділянка загальною площею                             974,00 кв. м (цільове призначення: для використання та розміщення адміністративного приміщення, кадастровий номер 3510100000:20:165:0006) та розміщена на ній нежитлова будівля, загальною площею 2 302,0 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
У зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за кредитними договорами, які укладені в рамках генеральної угоди, листом від 18 квітня 2014 року                                  № 195-04/2530 банк надіслав на адресу ОСОБА_3 вимогу про усунення порушення зобов`язань, яка була залишена відповідачем без задоволення.
Таким чином, банк просив у рахунок погашення заборгованості ПрАТ «Завод напівпровідників» за зобов`язаннями, що виникли з кредитних договорів                              від 03 червня 2009 року № 151109К19, від 17 липня 2009 року № 151109К27,                       від 22 грудня 2009 року № 151109К39, від 06 листопада 2009 року № 151109К38,                    від 16 лютого 2010 року № 151110К2, від 03 березня 2010 року № 151110К3 та                       від 21 квітня 2010 року № 151110К11, які укладені в рамках генеральної кредитної угоди від 03 березня 2009 року № 151109N2 в розмірі 19 150 852,79 Євро,                                27 567 944,11 доларів США та 46 515 563,74 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 16 березня 2009 року № 151109Z28, а саме: земельну ділянку, загальною площею 974,00 кв. м (цільове призначення для використання та розміщення адміністративного приміщення, кадастровий номер 3510100000:20:165:0006) та розміщену на ній нежитлову будівлю, загальною площею 2 302,0 кв. м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3 , з визначенням способу реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною реалізації, визначеної в ході виконавчого провадження суб`єктом оціночної діяльності відповідно до чинного законодавства України.
Короткий зміст судових рішень
Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09 грудня 2019 року позов залишено без задоволення.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що АТ «Укрексімбанк», дізнавшись про смерть іпотекодавця ОСОБА_3 у квітні 2016 року, звернувся з відповідною вимогою від 04 вересня 2017 року за вих. № 195-00/3748, до спадкоємців ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , направивши її спадкоємцям 05 вересня 2017 року та 06 вересня 2017 року, тобто поза межами передбаченого частиною другою статті 1281 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), в редакції Закону, чинного на час виникнення спірних правовідносин, шестимісячного строку.
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 15 липня 2020 року апеляційну скаргу АТ «Укрексімбанк» задоволено; рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 09 грудня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. В рахунок погашення наявної перед АТ «Укрексімбанк» заборгованості ПрАТ «Завод напівпровідників» за зобов`язаннями, що виникли з кредитних договорів від 03 червня 2009 року № 151109К19, від 17 липня 2009 року                                          № 151109К27, від 22 грудня 2009 року № 151109К39, від 06 листопада 2009 року №151109К38, від 16 лютого 2010 року № 151110К2, від 03 березня 2010 року                             № 151110К3, від 21 квітня 2010 року №151110К11, які укладені в рамках Генеральної кредитної угоди від 03 березня 2009 року № 151109N2, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 16 березня 2009 року № 151109Z28, а саме земельну ділянку загальною площею 974,00 кв. м (цільове призначення для використання та розміщення адміністративного приміщення, кадастровий номер 3510100000:20:165:0006) та розміщену на ній нежитлову будівлю, загальною площею 2 302,0 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серія та номер 4575, виданого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Панчишиною С. С. 03 серпня                       2018 року, з визначенням способу реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною реалізації, визначеної в ході виконавчого провадження суб`єктом оціночної діяльності відповідно до чинного законодавства України. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що АТ «Державний експортно-імпортний банк України» скористався своїм правом подати вимогу через нотаріуса у строк, встановлений статтею 1281 ЦК України. Банку не було відмовлено у прийнятті вимоги кредитора і не було рекомендовано звернутись із такою вимогою за місцезнаходженням спадкової справи. Крім того, відповідач ОСОБА_1 була обізнана про те, що належне нерухоме майно є предметом іпотечного договору, відповідач не оспорювала отримання нею спадкового майна, яке обтяжене іпотекою та за рахунок якого банк вправі задовольнити свої вимоги. Тому обраний позивачем спосіб звернення стягнення на іпотечне майно не суперечить закону та може бути застосований судом.
Аргументи учасників справи
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
У касаційній скарзі, поданій у липні 2020 року до Верховного Суду представник              ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд дійшов помилкових висновків про дотримання банком строків, встановлених для пред`явлення вимоги до спадкоємця боржника (частина 2 статті 1281 ЦК України).
Так, апеляційним судом не враховано висновки щодо застосування частини другої статті 1281 ЦК України, викладені у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 712/10314/14-ц, у якій йдеться про те, що вимога  банку до потенційних спадкоємців адресована до нотаріуса не є свідченням своєчасного звернення позивача до відповідача. Таке звернення не є ідентичним зверненню до спадкоємців.
Натомість апеляційний суд посилався на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 645/3265/13-ц, у якій йдеться про законність направлення банком вимоги спадкоємцям через нотаріуса.
Заявник посилається на те, що висновки Верховного Суду, викладені у цих двох постановах є протилежними, а тому заявник просить відступити від висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 25 квітня 2018 року у справі                               № 645/3265/13-ц, зокрема, і через те, що постанова Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 712/10314/14-ц ухвалена пізніше і тому саме її слід брати до уваги.
Відповідач також посилається на те, що банком не було надіслано вимоги безпосередньо ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як спадкоємцям                                        ОСОБА_3 протягом шести місяців з часу коли банк дізнався про смерть останнього. Звернення з листом до нотаріальної контори з вимогою до спадкоємців ОСОБА_3 не може бути розцінено як вимога, а також це не є безпосереднім зверненням з вимогою до спадкодавців. Також зазначає, що така вимога була направлена не до тієї нотаріальної контори де була відкрита спадкова справа, а до іншої.
Крім того, ОСОБА_1 посилається на те, що претензія банку, надіслана до нотаріальної контори не є вимогою кредитора до спадкоємців. Так, претензія-вимога банку є листом-повідомленням, у якому викладені обставини щодо кредитних та іпотечних договорів. Однак указаний лист не містить  інформації про розрахунок заборгованості (є лише сума заборгованості), рахунки на які слід сплатити кошти та до нього не долучено належних документів (іпотечного договору).
Відповідач посилається на те, що з вимогою безпосередньо до спадкоємців іпотекодавця банк звернувся через 1 рік і 7 місяців, тобто з пропуском шестимісячного строку, встановленого законом.
Підставою касаційного оскарження зазначено неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права (касаційна скарга подана на підставі пунктів 1, 2 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України, далі - ЦПК України).
Заперечення (відзив) на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надходили
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 12 серпня 2020 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу із суду першої інстанції.
Указана справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 02 червня 2021 року справу № 405/11223/14-ц призначено до судового розгляду.
Ухвалою Верховного Суду від 04 серпня 2021 року зупинено провадження у справі № 405/11223/14-ц за позовом АТ «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_3 , правонаступниками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , третя особа - ПрАТ «Завод напівпровідників», про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Кропивницького апеляційного суду від 15 липня 2020 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Об`єднаною палатою Касаційного цивільного судуВерховного Суду справи № 205/6749/15-ц (касаційне провадження № 61-3242сво21).?
Ухвалою Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року поновлено провадження у справі № 405/11223/14-ц за позовом АТ «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_3 , правонаступниками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , третя особа - ПрАТ «Завод напівпровідників», про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Кропивницького апеляційного суду від 15 липня 2020 року.
Ухвалою Верховного Суду від 21 грудня 2021 року клопотання ОСОБА_1   задоволено; зупинено виконання постанови Кропивницького апеляційного суду від 15 липня 2020 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Установлено, що03 березня 2009 року між відкритим акціонерним товариством «Укрексімбанк» (далі - ВАТ «Укрексімбанк»), правонаступником прав та обов`язків якого є АТ «Укрексімбанк», та відкритим акціонерним товариством «Завод напівпровідників» (далі - ВАТ «Завод напівпровідників»), правонаступником якого є ПрАТ «Завод напівпровідників», укладено генеральну кредитну угоду № 151109N2 (далі - генеральна угода) із змінами та доповненнями, за умовами якої зазначена угода регулює загальні засади співпраці між банком і позичальником щодо фінансування довгострокової програми по розвитку діяльності позичальника та метою якої (генеральної угоди) є визначення загальних умов фінансування інвестиційного проекту позичальника зі створення сучасного виробництва трихлорсилану, полікремнію та монокремнію, яке здійснюється відповідно до генеральної угоди шляхом укладання кредитних договорів (пункт 1.2 статті 1 генеральної угоди).
Згідно зі статтею 2 генеральної угоди кредит означає грошові кошти, які банк надає на фінансування діяльності позичальника на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності, цільового характеру використання та відкличності.
Відповідно до умов генеральної угоди банк проводить кредитні операції в межах лімітів, визначених в пункті 4.5 статті 4 генеральної угоди, на підставі та з урахуванням умов кредитних договорів, укладених в рамках зазначеної генеральної угоди.
Згідно з умовами генеральної угоди позичальник взяв на себе обов`язок своєчасно та в повному обсязі погашати банку заборгованість за кредитом, сплачувати проценти за користування кредитом, комісії та інші платежі за кредитними договорами (підпункт 5.2.7 пункту 5.2  статті 5 генеральної угоди).
У рамках зазначеної генеральної угоди між АТ «Укрексімбанк» та ПрАТ «Завод напівпровідників» укладено кредитні договори з подальшими змінами та доповненнями: 1) № 151109К19 від 03 червня 2009 року (далі - кредитний договір-1); 2) від 17 липня 2009 року № 151109К27 (далі - кредитний договір-2);                                 3) від 22 грудня 2009 року № 151109К39 (далі - кредитний договір-3);                                            4) від 06 листопада 2009 року № 151109К38  (далі - кредитний договір-4);                             5) від 16 лютого 2010 року № 151110К2 (далі - кредитний договір-5);                                         6) від 03 березня 2010 року № 151110К3 (далі - кредитний договір-6);                                     7) від 21 квітня 2010 року № 151110К11 (далі - кредитний договір-7), відповідно до умов яких банк зобов`язався надати позичальнику кредит шляхом відкриття невідновлювальної кредитної лінії на умовах цих договорів, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у валюті кредиту, комісії та інші платежі, встановлені цим договором, у порядку та строки, визначені умовами цих договорів, а також виконувати інші зобов`язання, передбачені кредитними договорами (пункти 3.1, 3.2, 3.4, 3.5 статті 3, підпункти 4.1.1, 4.1.2 пункту 4.1 статті 4 та стаття 5 кредитних договорів).
На виконання умов кредитного договору-1 банк відкрив позичальнику невідновлювану кредитну лінію, в межах якої надав кредит в розмірі                                                   8 000 000,00 євро та 1 027 568, 92 доларів США з кінцевим терміном погашення кредиту - 01 березня 2017 року, зі сплатою процентів за користування кредитом в порядку та в розмірі, встановлених підпунктом 3.2.4 пункту 3.2, пунктом 3.5 статті 3 кредитного договору-1, а також зі сплатою комісії за управління кредитною лінією в розмірі та порядку, встановленому підпунктом 3.2.5 пункту 3.2 статті З та статтею 5 кредитного договору-1. 
На виконання умов кредитного договору-2 банк відкрив позичальнику невідновлювану кредитну лінію, в межах якої надав кредит в розмірі                                          175 638 793,45 доларів США та 72 656 743,25 євро, з кінцевим терміном погашення кредиту - 01 березня 2017 року, зі сплатою процентів за користування кредитом в порядку та в розмірі, встановлених підпунктом 3.2.4. пункту 3.2., пунктом 3.5. статті 3 кредитного договору-2, а також зі сплатою комісії за управління кредитною лінією в розмірі та порядку, встановленому підпунктом 3.2.5. пункту 3.2. статті 3 та статтею 4 кредитного договору-2.
На виконання умов кредитного договору-3 банк відкрив позичальнику невідновлювану кредитну лінію за рахунок ресурсів інобанку та банку, в межах якої надав кредит в розмірі 3 701 552,19 євро з кінцевим терміном погашення кредиту - 20 березня 2016 року, зі сплатою процентів за користування кредитом в порядку та в розмірі, встановлених підпунктом 3.2.4. пункту 3.2., пунктом 3.5. статті 3 кредитного договору-3, а також зі сплатою комісії за управління кредитною лінією в розмірі та порядку, встановленому підпунктом 3.2.5. пункту 3.2. статті 3 та статтею 4 кредитного договору-3.
На виконання умов кредитного договору-4 банк відкрив позичальнику невідновлювану кредитну лінію за рахунок ресурсів інобанку та банку, в межах якої надав кредит в розмірі 2 213 941,62 євро з кінцевим терміном погашення кредиту - 20.03.2014, зі сплатою процентів за користування кредитом в порядку та в розмірі, встановлених пп. 3.2.4. п.п. 3.2., п. 3.5. ст. 3 кредитного договору-4, а також зі сплатою комісії за управління кредитною лінією в розмірі та порядку, встановленому підпунктом 3.2.5. пункту 3.2. статті 3 та статтею 4 кредитного договору-4.
На виконання умов кредитного договору-5 банк відкрив позичальнику невідновлювану кредитну лінію за рахунок ресурсів інобанку та банку, в межах якої надав кредит в розмірі 5 522 026,00 євро, з кінцевим терміном погашення кредиту - 20 березня 2016 року, зі сплатою процентів за користування кредитом в порядку та в розмірі, встановлених підпунктом 3.2.4. пункту 3.2., пунктом 3.5. статті З кредитного договору-5, а також зі сплатою комісії за управління кредитною лінією в розмірі та порядку, встановленому підпунктом 3.2.5. пункту 3.2. статті 3 та статті 4 кредитного договору-5.
На виконання умов кредитного договору-6 банк відкрив позичальнику невідновлювану кредитну лінію за рахунок ресурсів інобанку та банку, в межах якої надав кредит в розмірі 471 834,24 євро з кінцевим терміном погашення кредиту - 20 вересня 2015 року, зі сплатою процентів за користування кредитом в порядку та в розмірі, встановлених підпунктом 3.2.4. пункту 3.2., пунктом 3.5. статті 3 кредитного договору-6, а також зі сплатою комісії за управління кредитною лінією в розмірі та порядку, встановленому підпунктом 3.2.5. пункту 3.2. статті 3 та статті 4 кредитного договору-6.
На виконання умов кредитного договору-7 банк відкрив позичальнику невідновлювану кредитну лінію за рахунок ресурсів інобанку та банку, в межах якої надав кредит в розмірі 4 234 245,00 євро з кінцевим терміном погашення кредиту - 20 травня 2016 року, зі сплатою процентів за користування кредитом в порядку та в розмірі, встановлених підпунктом 3.2.4. пункту 3.2., пунктом 3.5. статті 3 кредитного договору-7, а також зі сплатою комісії за управління кредитною лінією в розмірі та порядку, встановленому підпунктом 3.2.5. пункту 3.2. статті 3 та статтею 4 кредитного договору-7.
Отримання позичальником ПАТ «Завод напівпровідників» кредитних коштів в зазначених вище розмірах підтверджується наданими позивачем виписками по рахункам позичальника, відкритих на виконання умов кредитних договорів.
З метою забезпечення позичальником зобов`язань за генеральною угодою                          від 03 березня 2009 року, 16 березня 2009 року між ВАТ «Укрексімбанк», як іпотекодержателем, та ОСОБА_3 , як іпотекодавцем, укладено іпотечний договір № 151109Z30, посвідчений нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Балик Т. М. 16 березня 2009 року, зареєстрований в реєстрі за № 429/4, за яким іпотекою забезпечуються вимоги іпотекодержателя, що випливають із генеральної угоди від 03 березня 2009 року № 151109N2 та всіх кредитних договорів, що є додатками до цієї генеральної угоди, укладеної між іпотекодержателем та ВАТ «Завод напівпровідників» (боржником), відповідно до умов кредитного договору іпотекодержатель при виконанні боржником умов та положень, визначених в кредитному договорі, проводить кредитні операції виключно в межах ліміту заборгованості за кредитним договором, встановленим у сумі, еквівалентній 150 000 000, 00 євро, з кінцевим терміном повернення заборгованості 02 березня 2016 року (пункт 1.1 іпотечного договору).
У подальшому договором про внесення змін до іпотечного договору від 14 квітня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Балик Т. М., за домовленістю сторін внесено зміни до іпотечного договору від 16 березня 2009 року за реєстром № 428, зокрема, в пункт 1.1 договору внесено зміни щодо кінцевого терміну повернення заборгованості -                 02 березня 2017 року.
Договором про внесення змін до іпотечного договору від 28 травня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Балик Т. М., за домовленістю сторін та у зв`язку із укладенням ними 27 травня 2010 року додаткової угоди № 151109N2-11 до генеральної кредитної угоди                               від 03 березня 2009 року № 151109N2, внесено зміни до іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Балик Т. М. 16 березня 2009 року, за реєстром № 428, та в пункті 1.1 зазначено, що іпотекою за цим договором забезпечуються вимоги іпотекодержателя, що випливають з генеральної угоди від 03 березня 2009 року № 151109N2 та всіх кредитних договорів, що є додатками до цієї генеральної угоди, укладеної між іпотекодержателем та ВАТ «Завод напівпровідників» (боржником), відповідно до умов кредитного договору іпотекодержатель при виконанні боржником умов та положень, визначених в кредитному договорі, проводить кредитні операції виключно в межах ліміту заборгованості за кредитним договором, встановленим у сумі, еквівалентній 230 000 000,00 євро, з кінцевим терміном повернення заборгованості 02 березня 2017 року.
Відповідно до пункту 1.3 іпотечного договору предметом іпотеки, що є забезпеченням викладених у кредитному договорі зобов`язань боржника, є земельна ділянка та розміщена на ній нежитлова будівля, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Земельна ділянка розташована на території міста Кіровограда Кіровоградської міської ради і за цільовим призначенням використовується та передана іпотекодавцю для розміщення адміністративного приміщення, має площу 974,00 кв. м та кадастровий номер 3510100000:20:165:0006, право власності на яку підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №425325, виданим Кіровоградською міською радою 18 грудня 2008 року, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Стоєвою Г.Ф. 22 жовтня 2008 року за реєстром № 3504. Нежитлова будівля  - це цегляна адміністративна будівля площею 2 302,00 кв. м, має реєстраційний номер 698063, та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між іпотекодавцем та ТОВ Фірма «Продімпекс», посвідченим приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу                        Стоєвою Г. Ф. 17 жовтня 2008 року за реєстровим № 3467.
За домовленістю сторін загальна заставна вартість предмету іпотеки на дату підписання цього договору становить 8 508 192,00 грн.
Відповідно до пункту 1.10 іпотечного договору сторонам роз`яснено порядок державної реєстрації іпотеки та порядок забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмету іпотеки та зміст, зокрема, статті 23 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою іпотека зберігає силу, якщо предмет іпотеки переходить у власність (право господарського відання) до іншої особи, у т. ч. в порядку спадкування чи правонаступництва. Іпотека є дійсною для набувача предмету іпотеки навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведено інформацію про обтяження предмету іпотеки іпотекою.
Відповідно до пунктів 5.1, 5.2 іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання боржником умов кредитного договору та/або порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя.
Згідно із пунктами 2.1.5, 2.1.11, 2.1.12 іпотечного договору іпотекодержатель має право за рахунок предмету іпотеки задовольнити в повному обсязі вимоги, що випливають із кредитного договору на момент фактичного задоволення, включаючи проценти та неустойку; вимагати дострокового виконання зобов`язання, забезпеченого іпотекою за цим договором, а якщо вимога не буде задоволена, достроково звернути стягнення на предмет іпотеки, в порядку, передбаченому пунктом 2.1.14 пункту 2.1 статті 2 цього договору, у разі, зокрема, невиконання та/або неналежного виконання боржником умов кредитного договору (у т. ч. щодо сплати будь-яких платежів, що повинні здійснюватися відповідно до кредитного договору); звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо в момент настання терміну виконання боржником та/або іпотекодавцем зобов`язання (у т. ч. й щодо сплати будь-яких платежів, які повинні здійснюватися відповідно до кредитного договору), забезпеченого іпотекою за цим договором, воно не буде виконане, та в інших випадках, передбачених чинним законодавством України, цим договором та кредитним договором.
Відповідно до підпункту 2.1.4 пункту 2.1 статті 2 іпотечного договору іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо протягом тридцятиденного строку письмова вимога іпотекодержателя до боржника та/або іпотекодавця про усунення порушених зобов`язань за кредитним договором та/або цим договором, з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки, залишена без задоволення.
У зв`язку з порушенням строків погашення кредитного договору, сплати процентів за користування кредитами, та комісії, листом від 16 квітня 2014 року № 195-04/2468 на адресу позичальника ПАТ «Завод напівпровідників» та листом від 18 квітня              2014 року № 195-04/2530 на адресу майнового поручителя ОСОБА_3 банком надіслано вимогу про погашення простроченої заборгованості, яка залишилася без задоволення.
Рішенням господарського суду м. Києва від 23 грудня 2014 року у справі                                 № 910/12968/14, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 06 квітня 2015 року, стягнуто солідарно з ПрАТ «Завод напівпровідників» та ПрАТ «Актив-Страхування» на користь ПАТ «Укрексімбанк» заборгованість за кредитними договорами від 03 червня 2009 року № 151109К19,       від 17 липня 2009 року № 151109К27, від 22 грудня 2009 року № 151109К39,                                        від 06 листопада 2009 року № 151109К38, від 16 лютого 2010 року № 151110К2,         від 03 березня 2010 року № 151110К3 та від 21 квітня 2010 року № 151110К11, які укладені в рамках генеральної кредитної угоди № 151109N2 від 03 березня                           2009 року та договору поруки від 31 березня 2009 року № 151109Р7 в розмірі                     16 986  544,30 євро, що за курсом НБУ станом на 25 червня 2014 складає: 274  855  825,04 грн, 25 455  525,48 доларів США, що за курсом НБУ станом                              на 25 червня 2014 року складає 302  460  491,85 грн та 34 727  647,49 грн.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості прострочена заборгованість позичальника ПрАТ «Завод напівпровідників» перед АТ «Укрексімбанк», яка виникла у зв`язку з невиконанням зобов`язань за генеральною угодою та укладеними в її рамках кредитними договорами станом на 05 листопада 2014 року складає 19 150 852,79 євро, 27 567 944,11 доларів США та                                                     46 515 563,74 грн, всього в гривневому еквіваленті станом на 05 листопада 2014 року (1 долар США = 13, 497012 грн, 1 євро = 16, 890161 грн) прострочена заборгованість складає 742 061 423,12 грн.
04 січня 2016 року, під час розгляду судом першої інстанції справи, відповідач ОСОБА_3 помер, що підтверджується актовим записом про смерть                                    від 05 січня 2016 року № 56, вчиненим міським відділом по державній реєстрації смертей Кіровоградського міського управління юстиції, а також повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00016614009 від 05 травня 2016 року.
Як убачається з копії спадкової справи № 14/2016, заведеної 01 квітня 2016 року щодо майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , наданої на запит суду приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишиною С. С., та отриманої судом 07 листопада 2016 року за вхідним                            № 28642, спадкоємцями ОСОБА_3 , які прийняли спадщину є: дочка померлого - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (заява про прийняття спадщини подана 01 квітня 2016 року, зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 33); дочка померлого - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (заява про прийняття спадщини подана 23 червня 2016 року, зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 92). Інших заяв про прийняття чи відмову від спадщини або про відкликання заяв про прийняття/відмову від спадщини від спадкоємців не надходили. Спадкова справа закінчена 13 липня 2016 року.
Як свідчать матеріали спадкової справи 22 вересня 2011 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Бєлінським І. Д. посвідчено заповіт ОСОБА_3 , зареєстрований в реєстрі за № 1326, відповідно до якого нежитлову будівлю та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21 жовтня 2019 року № 185526187 та від 21 жовтня 2019 року № 185523491 право власності на предмет іпотеки за іпотечним договором, а саме: земельну ділянку, загальною площею 974,00 кв. м (цільове призначення для використання та розміщення адміністративного приміщення) (кадастровий номер 3510100000:20:165:0006) та розміщену на ній нежитлову будівлю, загальною площею 2 302,0 кв. м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 серпня 2018 року № 4577, посвідченим приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Панчишиною С. С. 
Таким чином, спадкоємцем, який прийняв спадщину після ОСОБА_3 є                ОСОБА_1 .
Установлено, що 25 травня 2016 року за № 010-05/2244 позивач направив до Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори претензію та, за повідомленням Кіровоградської міської державної нотаріальної контори від 17 червня 2016 року                    № 1, зазначена претензія надіслана за належністю до приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишиної С. С., і була сформована приватним нотаріусом у спадкову справу до майна померлого   ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Банк направив вимоги безпосередньо спадкоємцям ОСОБА_2 та                         ОСОБА_1 відповідно 05 вересня 2017 року та 06 вересня 2017 року за вихідним №195-00/3748 від 04 вересня 2017 року, в яких позивач вимагав усунути порушення зобов`язань та здійснити погашення заборгованості за кредитними договорами, розмір якої станом на 04 січня 2016 року  55 006 085, 91 доларів США,                                                 128 936 755, 33 євро та 551 047 811, 15 грн.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що банк, дізнавшись про смерть іпотекодавця у квітні 2016 року, звернувся з вимогою до спадкоємців у вересні 2017 року, тобто поза межами шестимісячного строку, передбаченого частиною другою статті 1281 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що банк у межах шестимісячного строку звернувся з претензією до спадкоємців боржника, яку направив до нотаріальної контори, тому указаний строк не пропущено. 
Суд касаційної інстанції погоджується з висновками апеляційного суду з огляду на таке.
Відповідно до вимог статей 526, 530, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, у встановлені строки та припиняється виконанням, проведеним належним чином. 
Згідно із статтею 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом (частини перша, третя статті 575 ЦК України).
Статтями 589, 590 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.
Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до визначення термінів в статті 1 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель - це особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи - боржника.
Частиною першою статті 11 Закону України «Про іпотеку» визначено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.
Згідно зі статтею 35 Закону України «Про іпотеку» в редакції Закону, чинного на час виникнення спірних правовідносин, у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення.
У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.
Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.
Вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки.
Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).
При цьому, законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (Глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (Глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»).
Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Поряд з цим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).
Отже, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.
У разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його (спадкодавця) особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.
Відповідно до частин першої-третьої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.
Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.
У зв`язку зі смертю майнового поручителя за іпотечним договором від 16 березня 2009 року, його зобов`язання включаються до складу спадщини, тому до застосування підлягає стаття 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора.
Згідно зі статтею 1282 ЦК України (в редакції, чинній на день смерті спадкодавця ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ), спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Разом з тим, зазначена норма застосовується у випадку дотримання кредитором статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. У свою чергу, недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України                       від 08 квітня 2015 року у справі № 6-33цс15.
Відповідно до частини другої статті 1281 ЦК України (в редакції, чинній на день смерті спадкодавця ОСОБА_3 04 січня 2016 року) кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.
Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право.
Як убачається зі спадкової справи, листом від 25 травня 2016 року № 010-05/2244 банк направив вимогу Першій кіровоградській державній нотаріальній конторі, в якій зазначено, що у нього відсутня інформація про коло спадкоємців ОСОБА_3 , у зв`язку з чим банк просив включити кредиторські вимоги для подальшого їх пред`явлення спадкоємцям, а також надати відомості про осіб, які подали заяву про прийняття спадщини, а також які прийняли її. Позивач вказав, що станом на день смерті іпотекодавця  04 січня 2016 року заборгованість за генеральною угодою перед банком становить еквівалент 10 052 489 129,79 грн (курс НБУ станом на 04 січня 2016 року: 1 долар США = 24, 000667 грн, 1 євро = 26,223129 грн), з яких                                 255 006 085,91 доларів США, 128 936 755,33 євро, 551 047 811,15 грн.
Стаття 1281 ЦК України не визначає, яка саме форма вимоги має бути, тому кредитор може обрати її на власний розсуд.
Закон не формалізує форму вимоги, а отже це може бути і  інформація. Якщо кредитор сповістив спадкоємців про борги спадкодавця, надавши їм лише інформацію, то спадкоємці мають знати, що спадщина, яку вони приймають, складається не лише з активів, а й з боргів, які слід сплатити.
Отже позивач виконав умови частини другої статті 1281 ЦК України, а саме протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги, оскільки своєчасно звернувся до нотаріальної контори з вимогою до спадкоємців.
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майнавід 21 жовтня 2019 року № 185526187 власником спадкового майна, що є предметом іпотеки, є ОСОБА_1 .
Як свідчить заява ОСОБА_1 від 07 липня 2016 року (яка міститься у спадковій справі, та в якій зазначено про те, що їй відомо, що вказане нерухоме майно є предметом іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Балик Т. М. 16 березня 2009 року за реєстром № 428) їй - ОСОБА_1 нотаріусом доведено до відома та роз`яснено претензію кредитора - ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», а також вимоги законодавства щодо обов`язку спадкоємця, за наявності кредиторів, повідомити їх про відкриття спадщини та задовольнити їх вимоги.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зроблено висновок про те, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra faktum proprium (заборона суперечливої поведінки) базується на римській максимі - «non concedit venire contra faktum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra faktum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
Посилання ОСОБА_1 на те, що банком пропущено строк для звернення з відповідною вимогою до спадкоємців не може свідчити про добросовісність її поведінки, оскільки банк вчасно звернувся до нотаріуса з відповідно вимогою, а ОСОБА_1 в свою чергу, власноруч підписала у нотаріуса заяву про те, що їй відомо про претензію позивача та про свій обов`язок повідомити кредиторів про відкриття спадщини і задоволення їх вимог.
Апеляційний суд обгрунтовано виходив з того, що вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений статтею 1281 ЦК України, приймає вимоги кредиторів спадкодавця. У цьому випадку банк скористався своїм правом подати вимогу через нотаріуса. Банку не було відмовлено у прийнятті вимоги кредитора і не було рекомендовано звернутись із такою вимогою за місцезнаходженням спадкової справи.
Пунктом 3.11. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого               2012 року № 296/5 (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що заява про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття підлягає реєстрації у Книзі обліку і реєстрації спадкових справ у день надходження. У разі надходження такого документа поштою він підлягає також реєстрації у Журналі реєстрації вхідних документів. Усі наступні заяви (додаткові, від інших спадкоємців, кредиторів) також реєструються у Книзі обліку і реєстрації спадкових справ під самостійними номерами та в хронологічному порядку. На всіх заявах зазначаються дата і час їх надходження та номер спадкової справи.
Відповідно до пункту 11.1 розділу ХІ «Особливості формування спадкових справ» Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Мінюсту України 22 грудня 2010року № 3253/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 23 грудня 2010 року за №1318/18613 (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), претензії кредиторів, а також заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, за яким були вжиті ці заходи, реєструються в книзі обліку і реєстрації спадкових справ і формуються у спадкові справи.
Отже, обгрунтованим є висновок апеляційного суду про те, що банк вчасно направив претензію до нотаріальної контори, яка була перенаправлена до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, у межах шестимісячного строку пред`явлення вимог до спадкоємців, що відповідає обставинам справи та частині другій статті 1281 ЦК України.
Оскільки вимога позивача міститься у заведеній нотаріусом спадковій справі та нотаріусом доведена до спадкоємця, то позивачем не пропущено строк на пред`явлення вимоги до спадкоємців.
З урахуванням частини першої статті 1282 ЦК України, апеляційний суд обгрунтовано задовольнив позов та в рахунок погашення заборгованості за кредитною угодою  звернув стягнення на предмет іпотеки, який ОСОБА_1 отримала у спадщину.
Отже, доводи касаційної скарги, що позивачем пропущено визначений статтею 1281 ЦК України строк пред`явлення вимоги до спадкоємців та порушено порядок пред`явлення такої вимоги, не заслуговують на увагу, оскільки вимога може бути пред`явлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який приймає вимоги кредиторів спадкодавця у строк, встановлений статтею 1281 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин).
Аналогічний висновок про застосування норм права викладений Верховним Судом у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 645/3265/13-ц.
Посилання ОСОБА_1 , що протягом шести місяців її особисто не було повідомлено про вимогу кредитора, суд касаційної інстанції відхиляє, оскільки банк у межах строків, передбачених ЦК України звернувся до нотаріальної контори з відповідною вимогою. Так, позивач після відкриття спадщини не володів інформацією щодо кола спадкоємців іпотекодавця, тому об`єктивно не мав змоги звертатися безпосередньо до ОСОБА_1 , однак в строк звернувся до нотаріальної контори.
Посилання у касаційній скарзі на те, що апеляційним судом не враховані висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі                                           № 712/10314/14-ц, у якій йдеться про те, що вимога  банку до потенційних спадкоємців адресована до нотаріуса не є свідченням своєчасного звернення позивача до відповідача, судом відхиляються з огляду на те, що у цій справі банку було відомо коло спадкоємців та їх місцезнаходження, а отже обставини справи, що переглядається і справи № 712/10314/14-ц є різними.
У даній справі відповідач ОСОБА_1 була обізнана про те, що нерухоме майно є предметом іпотечного договору. За таких обставин, враховуючи, що відповідач не оспорює отримання нею спадщини, яке обтяжене іпотекою та за рахунок якого банк вправі задовольнити свої вимоги, обраний позивачем спосіб звернення стягнення на іпотечне майно не суперечить закону, та може бути застосований судом.
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно із частиною третьою статті 401 та частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для їх скасування.
Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків апеляційного суду, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. 
Щодо зупинення виконання рішення
Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
Враховуючи те, що ухвалою Верховного Суду від 21 грудня 2021 року зупинено виконання постанови Кропивницького апеляційного суду від 15 липня 2020 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку, тому виконання рішення на підставі частини третьої статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 141, 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Кропивницького апеляційного суду від 15 липня 2020 року залишити без змін.
Поновитивиконання постанови Кропивницького апеляційного суду від 15 липня 2020 року.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

 
Головуючий                                                                                     І. М. Фаловська
 
Судді:                                                                                                 В. М. Ігнатенко
 
                                                                                                            С. Ю. Мартєв
 
                                                                                                            В. В. Сердюк
 
                                                                                                            В. А. Стрільчук