ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2022 року 
м. Київ
справа №380/6447/20
адміністративне провадження № К/9901/39483/21  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Коваленко Н.В. та Шарапи В.М., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу № 380/6447/20
за позовом ОСОБА_1 
до Міністерства оборони України, 
третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1,
про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії
за касаційною скаргою      Міністерства оборони України
на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року  (ухвалене у складі головуючого судді Крутько О.В.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року (прийняту у складі колегії: головуючого судді Ніколіна В.В., суддів Большакової О.О., Гінди О.М.),
У С Т А Н О В И В :
Короткий зміст позовних вимог
1.     У серпні 2020 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд із позовом до Міністерства оборони України (далі - Міноборони, відповідач, скаржник), третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - третя особа), у якому просив:
визнати протиправним та скасувати рішення відповідача, витяг з протоколу №45 від 20 березня 2020 року, щодо відмови позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, як особі, інвалідність якої встановлено внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язку військової служби, оформленого листом від 27 квітня 2020 року за №4015 Львівського обласного військового комісаріату; 
зобов`язати відповідача відповідно до статті 16-2 Закону України     «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»      від 20 листопада 1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, як особі, інвалідність якої встановлена внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю ІІІ групи інвалідності (пункт 4 частини другої статті 16      цього Закону). 
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2.     Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року, позов задоволено частково: визнано протиправним рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом №45 від 20 березня 2020 року (пункт 23), щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги, як особі, інвалідність якої встановлено внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби; зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (вх. №508 ЛОВК від 17 січня 2020 року) про виплату одноразової грошової допомоги, як особі, інвалідність якої встановлена внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
3.     Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом №45 від 20 березня 2020 року є протиправним, у зв`язку з чим Міністерство оборони України зобов`язане повторно розглянути заяву позивача про виплату одноразової грошової допомоги, як особі, інвалідність якої встановлена внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби. В контексті наведеного суди зазначили, що абзацом 6 пункту 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (далі також - Порядок №975) не передбачено надання якогось конкретного документу, який би підтверджував причини та обставини поранення, проте зазначено, що подається документ, який свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Такий документ позивач надав на розгляд комісії. Відсутність у абзаці 6 пункту 11 Порядку №975 вказівки про якийсь конкретний документ (довідка, акт, відомість тощо), який свідчить про причини та обставини поранення, дає підстави для висновку, що в кожному конкретному випадку це можуть бути різні документи, які свідчать про причини та обставини поранення; у випадку позивача акт судово-медичного дослідження (обстеження) № 249 від 4 лютого 2016 року, витяг з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузії, травм, каліцтва у колишнього військовослужбовця, протокол № 111 від 16 лютого 2016 року, довідка до акта огляду медико-соціальної експертної комісії Серії 12ААА № 352422 від 15 вересня 2016 року. Окрім того, встановивши що позивач звернувся з пропущенням строку на звернення за призначенням одноразової грошової допомоги, суди вказали, що його документи повинні бути розглянуті на засіданні комісії Міноборони для прийняття об`єктивного та аргументованого рішення щодо ситуації заявника.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги
4.     Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, Міністерство оборони України звернулося з касаційною скаргою до Верховного Суду, у якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.
5.     На підтвердження своїх доводів, у касаційній скарзі скаржник вказує на те, що судами першої та апеляційної інстанції неправильно застосовано у спірних правовідносинах положення пункту 11 Порядку №      975 та частину восьму статті 16-3 Закону №2011-XII у зв`язку із цим суди дійшли помилкових висновків про необхідність поновлення пропущеного через перебування на амбулаторному лікуванні строку на звернення за призначенням одноразової грошової допомоги, а також про належність наданих позивачем документів, що свідчать про причину та обставини поранення (контузії, травм або каліцтва).
6. Скаржник вказує на те, що судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи помилково не враховано правову позицію Верховного Суду, яка висловлена у постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 822/220/18 про те, що      копія витягу з протоколу засідання військово-лікарської комісії не містить інформацію про обставини поранення позивача, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
7. Поміж іншим, Міністерство оборони України вважає за необхідне врахувати також позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 13 травня 2020 року у справі №      810/2517/18, у якій зазначено, що встановлення законодавцем обмеженого строку є однією з умов дисциплінування фізичних осіб як учасників публічно-правових відносин при реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги. У випадку пропуску такого строку виключними підставами для визнання судом поважними причин такого пропуску може бути лише наявність об`єктивно непереборних обставин, які пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Разом з тим, це не означає, що зі збігом цього строку особа безумовно втрачає соціальні гарантії, які надані їй Законом, зокрема можливість реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги у виключних випадках із застосуванням судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову). 
Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи
8.     Касаційна скарга надійшла до суду 28 жовтня 2021 року.
9.     Ухвалою Верховного Суду від 9 лютого 2022 року відкрито касаційне провадження у справі №380/6447/20, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати відзив на касаційну скаргу.
10.     Ухвалою Верховного Суду від 22 липня 2022 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 25 липня 2022 року.
Позиція інших учасників справи
11.     23 лютого 2022 року до суду надійшов відзив позивача на касаційну скаргу відповідача, у якому зазначається, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, прийнятими з правильним застосуванням норм матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
12.     Позивач вказує на безпідставність та необґрунтованість доводів касаційної скарги, оскільки рішення судів попередніх інстанцій ухвалені у відповідності до вимог чинного законодавства України та враховуючи усі фактичні обставини справи. Крім того вказує, що у адміністративних справа про протиправність рішень та дій суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на суб`єкта владних повноважень. Також позивач наголошує, що єдиним правильним судовим  рішенням у цій справі буде зобов`язання відповідача прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу.
Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи
13.     Судами попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що майор запасу ОСОБА_1 , проходив військову службу з 5 серпня 1980 року по 21 січня 1999 року, у тому числі з 5 листопада 1986 року по 28 жовтня 1987 року проходив військову службу та приймав участь у бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан. Звільнений з військової служби по статті 65 п. «в» (за станом здоров`я). 
14. Відповідно до Акта судово-медичного дослідження (обстеження) № 249 від 4 лютого 2016 року на тілі у позивача виявлено: 3 рубці на голові, 3 рубці на правій руці, 1 рубець на лівій руці, які являються слідами загоєних ран у минулому. Характер та ступінь вираженості рубців вказують на те, що вони утворились давно, могли виникнути від дій уламків вогнепальної зброї під час бойових дій в Афганістані весною 1987 року. 
15. Згідно з Витягом із протоколу засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузії, травм, каліцтва у колишнього військовослужбовця, протокол № 111 від 16 лютого 2016 року, поранення громадянина ОСОБА_1 , 1963 року народження, підтверджене актом судово-медичного обстеження №249 від 4 лютого 2016 року Львівським обласним бюро судово-медичної експертизи, травми і захворювання підтверджені свідоцтвом про хворобу № 1083/13 від 3 грудня 1998 року ВЛК 1120ВГ, за якими він на підставі статей 23б, 70в гр. ІІІ наказу МО № 2-1994 року був визнаний «непридатним до військової служби в мирний час, обмежено здатний у воєнний час». Поранення, контузія пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії. 
16. Відповідно до довідки акта огляду медико-соціальної експертної комісії Серії 12ААА № 352422 від 15 вересня 2016 року ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності, поранення, контузія, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. 
17.     У січні 2020 року позивач звернувся до Львівського ОВК із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок поранення, контузії, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. До заяви додано: копії виписок із актів огляду МСЕК серії 12ААА від 352422 від 21 вересня 2016 року, Серії 12 ААА № 352544 від 18 вересня 2017 року; копія акта судово-медичного обстеження № 249 від 4 лютого 2016 року; копія довідки про проходження військової служби; копія витягу з протоколу ВЛК Західного регіону № 111 від 16 лютого 2016 року; копія військового квитка від 31 серпня 1980 року; копія витягу з наказу про звільнення з військової служби; копія паспорта громадянина України (витяг) та ідентифікаційного коду. 
18. 20 січня 2020 року заяву з пакетом документів було скеровано встановленим порядком до Департаменту фінансів Міністерства оборони України для розгляду питання про призначення та виплату одноразової грошової допомоги на комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби. 19 січня 2020 року пакет документів позивача з заявою був повернутий на доопрацювання. 
19. 21 лютого 2020 року аналогічний пакет вищенаведених документів позивача повторно був скерований Львівським ОВК на розгляд комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі, каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби. 
20. 20 березня 2020 року Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі, каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби розглянуто питання щодо призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності та прийнято рішення про відмову в призначення позивачу одноразової грошової допомоги, яке оформлено витягом з протоколу від 20 березня 2020 року № 45. Комісія дійшла до висновку про відсутність підстав для одержання одноразової грошової допомоги позивачем з підстав: заявником не подано документ, що свідчить про причини та обставини поранення (травми, каліцтва), який передбачений пунктом 11 Порядку № 975, заявник звернувся із заявою про призначення одноразової грошової допомоги понад трирічний термін, передбачений пунктом 8 статті 16-3 Закону №2011-XII.
21. Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом. 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка висновків судів попередніх інстанцій і доводів учасників справи
22.     Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених     статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
23.     Згідно з положенням     частини четвертої статті 328 КАС України     підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
24.     Відповідно до     частин першої,     другої     та     третьої статті 242 КАС України     судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
25.     Крім того,     стаття 2     та     частина четверта статті 242 КАС України     встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
26. Зазначеним вимогам процесуального закону рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року  та постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року не відповідають, а доводи касаційної скарги є обґрунтованими з огляду на наступне.
27.     Згідно із     частиною другою статті 19 Конституції України     органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені     Конституцією     та законами України.
28.     Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
29. Відповідно до     статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII     (далі - Закон № 2232-XII) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених     Законом №2011-XII.
30. Згідно     з частиною першою статті 16 Закону №     2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
31. Відповідно до     пункту 4 частини другої статті 16 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)     одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
32. Підставою для отримання одноразової грошової допомоги є встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
33. Призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, врегульовано Порядком № 975.
34. Пунктом 11 Порядку № 975     визначено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
До заяви додаються копії постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, копію сторінки паспорта з такою відміткою).
35. Подання зазначених     пунктом 11 Порядку № 975     документів при зверненні за призначенням одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності є необхідною умовою для призначення такої допомоги та ґрунтується на необхідності перевірити відсутність обмежень, встановлених у     статті 16-4 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"     (зокрема, коли інвалідність є наслідком вчинення особою дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю), за наявності яких особа позбавляється права на отримання такої допомоги.
36. Водночас, обов`язок перевірити, чи не настала інвалідність за обставин, перелік яких визначений у     статті 16-4 Закону №2011-XII, покладено на орган, що приймає рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги.
37. Тому, вимога Міністерства оборони України щодо необхідності подання військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом, щодо якого вирішується питання про виплату одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження,     має легітимну мету, відповідає вимогам законності та не є свавільною.
38. При цьому, Порядок № 975 не визначає, який саме документ (військово-облікові документи, медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, виписка з історії хвороби, тощо) повинна подати особа, яка звертається за отриманням одноразової грошової допомоги, на підтвердження причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва).
39. Водночас, подання до Міністерства оборони України відповідного рішення військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, яким встановлено, що отримані особою поранення, травма, контузія, захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, не виключає необхідності подання інших, зазначених у     пункті 11 Порядку № 975, документів, що свідчать про причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання.
40. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 822/21/18, від 04 червня 2019 року у справі № 751/2133/17, від 12 липня 2019 року у справі № 280/4490/18, від 27 січня 2020 року у справі № 822/14/18, від 07 серпня 2020 року у справі № 178/986/17(2-а/178/24/17) та від 21 січня 2021 року у справі №808/4149/17.
41. Відсутність документів, визначених     пунктом 11 Порядку №975, зокрема, про причини і обставини поранення (контузії, травми, каліцтва),     не встановлює обов`язку Міноборони для їх витребування та доведення (за відсутності таких документів),     що позивач отримав поранення (контузію, травму, каліцтво) при вчиненні кримінального чи адміністративного правопорушення, або у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, оскільки відповідна комісія Міноборони приймає рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги виключно на підставі документів, які надійшли від обласного військового комісаріату.
42. Відповідальними за повноту та достовірність документів, визначених     пунктом 11 Порядку № 975, є заявник та обласний військовий комісаріат за його місцем проживання.
43. Враховуючи заявницький характер відносин між особою, яка звертається за призначенням одноразової грошової допомоги, та Міноборони, обов`язок довести зазначені обставини шляхом подання до комісії Міноборони достовірних документів про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва)     покладено на заявника.
44. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №806/1107/17.
45. Судами попередніх інстанцій встановлено, що витягом з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузії, травм, каліцтва  № 111 від 16 лютого 2016 року підтверджено відсутність в діях позивача протиправного діяння на момент отримання поранення та на підставі цього висновку зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву. 
46. Згідно з правовою позицією Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, висловленою у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 822/220/18, документами, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, можуть бути лише достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем такого поранення. Неподання особою, яка звернулася за призначенням одноразової грошової допомоги, документів, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не створює для Міністерства оборони України обов`язку щодо їх витребування.
47. У даній справі Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначила, що надані позивачем документи, на підтвердження причин та обставин поранення (контузії, травми або каліцтва), а саме: акт судово-медичного дослідження та протокол засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону, не містять відомостей про обставини поранення позивача, зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
48. Таким чином, у контексті спірних правовідносин та обставин цієї справи, колегія суддів доходить висновку, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що поданих позивачем документів достатньо для призначення одноразової грошової допомоги з огляду на вищезазначене.
49. З приводу пропуску трирічного строку звернення за отриманням одноразової грошової допомоги, то колегія суддів зазначає таке. 
50. Відповідно до     частини першої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності)     одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
51.     Відповідно до     частини дев`ятої статті 16-3 Закону №2011-ХІІ      порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
52.     Відповідно до     пункту 3 Порядку     № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:
у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;
у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
53.     Частиною восьмою статті 16-3 Закону №2011-ХІІ передбачено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої     цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.
54.     Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що у разі встановлення інвалідності днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
55.     Право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої     Законом №     2011-ХІІ (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності), може бути реалізовано протягом трьох років з дня виникнення такого права.
56.     У цій справі сторонами не заперечується, що визначений     частиною восьмою статті 16-3 Закону №     2011-ХІІ строк позивачем був пропущений. Спір виник через поважність/неповажність зазначених позивачем підстав пропуску зазначеного строку.
57.     З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.
58.     Законодавцем встановлено преклюзивний (присічний, присікальний або обмежений) (від лат. praeclusio - закривання або перешкода) трирічний строк на звернення до уповноваженого органу для осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, тобто строк, з яким пов`язане існування (виникнення або припинення) права і закінчення якого тягне за собою втрату такого права.
59.     Суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що встановлення законодавцем обмеженого строку є однією з умов дисциплінування фізичних осіб як учасників публічно-правових відносин при реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги. У випадку пропуску такого строку виключними підставами для визнання судом поважними причин такого пропуску може бути лише наявність об`єктивно непереборних обставин, які пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Разом з тим, це не означає, що зі збігом цього строку особа безумовно втрачає соціальні гарантії, які надані їй Законом, зокрема можливість реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги у виключних випадках із застосуванням судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову).
60.     При цьому, рішення про поновлення присічного строку були прийняті у дійсно виключних випадках.
61.     В межах спірних правовідносин позивач наполягає, що протягом тривалого періоду часто хворів та постійно перебував на стаціонарному лікуванні. Проте, надані позивачем лікарняні виписки свідчать про те, що хоча позивач і дійсно часто перебував на стаціонарному лікуванні, проте таке лікування продовжувалось загалом не більше одного місяця на рік, а тому його не можна вважати постійним та довготриваючим. Також станом на вересень 2019 року (останній місяць трирічного строку) позивач на стаціонарному лікуванні не перебував. 
62. Тобто, позивачем не надано судам належних та допустимих доказів того, що він об`єктивно не мав можливості звернутися до уповноваженого органу із заявою про призначення одноразової грошової допомоги у визначений Законом строк через непереборні обставини, які пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій. Також позивач не довів, що вживав всіх необхідних заходів для цього (оформлення нотаріально посвідченої довіреності для представника, надсилання заяви поштою тощо).
63.     Аналогічна правова позиція щодо практичного застосування норм     статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»     викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі №810/2517/18, від 03 серпня 2021 року у справі № 480/4365/20 та від 15 лютого 2022 року у справі №580/3295/20.
64. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1, про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії.
65. Відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання протиправним та скасування рішення відповідача щодо відмови йому у виплаті одноразової грошової допомоги та зобов`язання останнього відповідно до статті 16-2 Закону №2011-XII  виплатити йому одноразову грошову допомогу, як особі, інвалідність якої встановлена внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва) отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності ІІІ групи є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, а висновки суду першої інстанції, з якими погодився суд апеляційної інстанції, зокрема, про зобов`язання Міністерства оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги є помилковими.
66. Таким чином, доводи касаційної скарги відповідача щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, зокрема, пункту 11 Порядку №      975, частини восьмої статті 16-3 Закону №2011-XII та незастосування судами до спірних правовідносин позицій Верховного Суду, які містяться у постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 822/220/18 та від 13 травня 2020 року у справі №      810/2517/18, знайшли своє підтвердження під час касаційного перегляду рішень судів попередніх інстанцій.
67.     Розглядаючи цю справу в касаційному порядку суд також враховує, що згідно з імперативними вимогами статі 341     КАС України     суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги; на підставі встановлених фактичних обставин справи лише перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права.
68.     При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно     пункту 1 частини першої статті 1215 Цивільного кодексу України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
69.     Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц зазначила, що у     статті 1215 Цивільного кодексу України     передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
70.     Відповідно до     статті 351 КАС України     суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених     статтею 341 цього Кодексу     межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
71.     Оскільки судом було установлено неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, то касаційна скарга підлягає задоволенню, оскаржувані судові рішення - скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Висновки щодо розподілу судових витрат
72.     Враховуючи, що рішення суду приймається на користь суб`єкта владних повноважень, підстави для розподілу судових витрат відповідно до     статті 139 КАС України відсутні.
Керуючись     статтями 341,     345,     349,     351,     355,     356,     359 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року скасувати.
Ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1, про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач                                                                                           Я.О. Берназюк
Судді:                                                                                                               Н.В. Коваленко
          В.М. Шарапа