ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2022 року	Львів	Справа № 813/1703/17 пров. № СК-А/857/19754/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді                                                 Сеника Р.П.,  
суддів                                                                       Носа С.П., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2020 року у справі № 813/1703/17 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Протеїн-Продакшн" до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про скасування податкового повідомлення-рішення,-

суддя в 1-й інстанції – Коморний О.І.,
час ухвалення рішення – 08.12.2020 року,
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – 08.12.2020 року,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю “Протеїн-Продакшн” звернулося 04.05.2017 до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою про скасування податкового повідомлення-рішення від 19.04.2017 № 0003074816 про порушення ст. 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" від 23.09.1994 № 185/94-ВР із змінами та доповненнями  внесеними п. 1 Постанови правління  Національного банку України "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютних ринках України"  № 342, від 14.09.2016 № 386 та  від 28.07.2016 № 361 "Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України", якими нарахована пеня за порушення термінів розрахунків по експортним операціям у розмірі 26784,16 грн, в частині нарахування 8928,05 грн.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідачем за наслідками позапланової невиїзної документальної перевірки, оформленої актом від 31.03.2017 №50/28-10-48-16/34448613 ТОВ "Протеїн-Продакшн" нараховано пеню за порушення термінів розрахунків по експортним операціям у розмірі 26784,16 грн. Зазначає, що перевіркою встановлено, що  оплата 19.09.2016 на суму 27840,00 дол. США по експортній операції від 10.05.2016, згідно митної декларації № 500040408/206/002251 поступила з порушенням законодавчо встановлених термінів розрахунків. Граничний термін зарахування іноземної валюти за декларацією від 10.05.2016 № 500040408/206/002251 є 07.09.2016. Оскільки кошти перераховувались на рахунки товариства, які відкриті у банківській установі, то датою їх зарахування є дата зарахування на розподільчий рахунок 16.09.2017. Стверджує, що податковий орган допустив помилку при визначені дня для зарахування іноземної валюти.
Отже, кошти у сумі 27840 доларів США зараховані з порушенням строку на 8 днів, а не на 12 днів і сума пені становить 17856,11 грн. Вважає, що податкове повідомлення-рішення відповідачем прийняте безпідставно, тому просить суд його скасувати.
Постановою від 27.07.2017 Львівський окружний адміністративний суд у задоволенні адміністративного позову відмовив повністю. 
Ухвалою від 14.09.2017 Львівський апеляційний адміністративний суд залишив постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27.07.2017 без змін.
Постановою Верховного Суду від 23.09.2020 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Протеїн-Продакшн” задоволено частково. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27.07.2017 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.09.2017 у справі № 813/1703/17 (876/9012/17) скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2020 року у справі № 813/1703/17 позовні вимоги задоволено.
Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що перевіркою встановлено порушення вимог ст. 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" від 23.09.1994 № 185/94-ВР із змінами та доповненнями внесеними п. 1 Постанови правління Національного банку України "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютних ринках України" № 342, від 14.09.2016 № 386 та від 28.07.2016 № 361 "Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України" з нерезидентом L&U Traiding Limited (British Virgin Islands) по зовнішньоекономічному контракту від 21.04.2016 № SBM-1804KM,  що відповідно до ст. 4 цього закону тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 % від суми неодержаної виручки в іноземній валюті, перерахованої в грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Крім того відповідно до п. 2.3 розділу 2 інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, затвердженої постановою правління Національного банку України від 24.03.1999 № 136, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 28.05.1999 за № 338/3631, банк знімає експортну операцію резидента з контролю після зарахування виручки за цією операцією на поточний рахунок останнього. Отже, датою надходження виручки  в іноземній валюті є дата надходження коштів на поточний рахунок резидента, який здійснив експортну операцію. Тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено правомірно і підстав для його скасування немає.
Просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2020 року у справі № 813/1703/17 та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.
Відповідно до ч.1 ст.309 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що контролюючим органом нарахована пеня в сумі 26784,16 грн (з 07.09.2016-19.09.2016, 0,3% від суми заборгованості за кожен день прострочення) за порушення позивачем валютного законодавства по контракту від 21.04.2016 № SBM-1804KM.
Однак, датою зарахування валютної виручки в сумі 27840 дол. вважається зарахування її на розподільчий рахунок саме 16.09.2016.
Відтак позовна вимога про скасування податкового повідомлення-рішення від 19.04.2017 № 0003074816 якими нарахована пеня за порушення термінів розрахунків по експортним операціям в сумі 26784,16 грн, в частині нарахування 8928,05 грн підлягає задоволенню.
Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Офісом великих платників податків ДФС 31.03.2017 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю “Протеїн-Продакшн” з питань дотримання вимог валютного законодавства при здійсненні взаєморозрахунків з нерезидентом L&U Trading Limited (British Virgin Islands) за контрактом від 21.04.2016 № SBM-1804KM за період з 21.04.2016 по 30.09.2016, результати якої оформлено актом від 31.03.2017 № 50/28-10-48-16/34448613 (а.с.8-11)
На підставі зазначеного акта перевірки Офісом великих платників податків ДФС прийнято податкове повідомлення-рішення від 19.04.2017 № 0003074816, згідно з яким застосовано пеню за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності в розмірі 26784,16 грн (а.с.13).
Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог статті 1 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” від 23.09.1994 № 185/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) у зв`язку з перевищенням законодавчо встановлених термінів надходження виручки в іноземній валюті за експортований товар за контрактом від 21.04.2016 № SBM-1804KM, укладеним з нерезидентом L&U Trading Limited (British Virgin Islands), у сумі 27840,00 доларів США на 12 календарних днів з 07.09.2016 по 19.09.2016.
Порушення полягає в тому, що оплата 19.09.2016 на суму 27840,00 дол. США по експортній операції від 10.05.2016, згідно митної декларації № 500040408/206/002251 поступила з порушенням законодавчо встановлених термінів розрахунків. Граничний термін зарахування іноземної валюти за декларацією від 10.05.2016 № 500040408/206/002251 є 07.09.2016.
Позивач погоджується, що граничний термін зарахування іноземної валюти за декларацією від 10.05.2016 № 500040408/206/002251 є 07.09.2016, однак вважає, що оскільки кошти перераховувались на рахунки товариства, які відкриті у банківській установі, то датою їх зарахування є дата зарахування на розподільчий рахунок 16.09.2017. Відтак, податковий орган допустив помилку при визначені дня для зарахування іноземної валюти.
З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Згідно з п.1.1 ст.1 Податкового кодексу України (далі ПК України), відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.
Податкове законодавство України відповідно до п.3.1 ст. 3 ПК України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв`язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.
Відповідно до матеріалів справи, ТОВ "Протеїн-Продакшн" (Продавець) уклало контракт від 21.04.2016 № SBM-1804KM з нерезидентом - фірмою L&U Traiding Limited ( British Virgin Islands) (Покупець). Згідно з п. 1 контракту продавець зобов`язується поставити, а покупець прийняти і оплатити шрот соєвий кормовий тостований негранульований насипом, врожаю 2015 року, країна походження – Україна.
На виконання умов договору ТОВ "Протеїн-Продакшн" на користь нерезидента здійснив поставку товару на суму 507840,00 дол. США згідно митної декларації від 10.05.2016 № 500040408/2016/002251.
Отже, граничний строк надходження валютної виручки за вказаною операцією - 07.09.2016.
Оплата за поставлений товар в сумі 507840,00 дол. США поступила на рахунки ТОВ "Протеїн-Продакшн" від нерезидента L&U Traiding Limited (British Virgin Islands) наступними платежами:
- 28.04.2016 платіж на суму 275000,00 дол. США;
- 29.04.2016 платіж на суму 205000,00 дол. США;
- 19.09.2016 платіж на суму 27840,00 дол. США.
Враховуючи зазначене, контролюючим органом нарахована пеня в сумі 26784,16 грн (з 07.09.2016-19.09.2016, 0,3% від суми заборгованості за кожен день прострочення) за порушення позивачем валютного законодавства по контракту від 21.04.2016 № SBM-1804KM.
За змістом статті 1 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” від 23.09.1994 № 185/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності – з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку. 
Водночас цією нормою передбачено, що Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.
Так, Правлінням Національного банку України прийнято постанови від 07.06.2016 №342 “Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України” і від 14.09.2016 № 386 “Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України”, пунктом 1 яких встановлено, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті”, здійснюються у строк, що не перевищує 120 календарних днів.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” від 23.09.1994 № 185/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порушення резидентами, крім суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).
Водночас пунктом 2 постанов Правління Національного банку України від 07.06.2016 № 342 “Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України” і від 14.09.2016 № 386 “Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України” установлено вимогу щодо обов`язкового продажу на міжбанківському валютному ринку України надходжень в іноземній валюті із-за кордону на користь юридичних осіб, які не є уповноваженими банками, фізичних осіб-підприємців, іноземних представництв (крім офіційних представництв), на рахунки, відкриті в уповноважених банках для ведення спільної діяльності без створення юридичної особи, а також надходжень в іноземній валюті на рахунки резидентів, відкриті за межами України на підставі індивідуальних ліцензій Національного банку України.
Уповноважений банк зобов`язаний попередньо зараховувати надходження в іноземній валюті, на які згідно з абзацом першим цього пункту поширюється вимога щодо обов`язкового продажу, на окремий аналітичний рахунок балансового рахунку 2603 “Розподільчі рахунки суб`єктів господарювання” (розподільчий рахунок).
Уповноважений банк зобов`язаний здійснити обов`язковий продаж надходжень в іноземній валюті відповідно до вимог цього пункту: без доручення клієнта; виключно наступного робочого дня після дня зарахування таких надходжень на розподільчий рахунок.
За змістом пункту 1.3 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 № 492 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), клієнти мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору, крім випадків, якщо банк не має змоги прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається законом або банківськими правилами.
Юридичні особи-резиденти, відокремлені підрозділи юридичних осіб-резидентів, нерезиденти-інвестори, іноземні представництва мають право відкривати рахунки для забезпечення своєї господарської діяльності.
Відповідно до пункту 5.2 цієї Інструкції поточний рахунок в іноземній валюті відкривається суб`єкту господарювання для зберігання грошей і проведення розрахунків у межах законодавства України в безготівковій та готівковій іноземній валюті, для здійснення поточних операцій, визначених законодавством України, для здійснення інвестицій за кордон, розрахунків за купівлю-продаж облігацій зовнішньої державної позики України, для зарахування, використання і погашення кредитів (позик, фінансової допомоги) в іноземній валюті, для надходження іноземних інвестицій в Україну відповідно до законодавства України, а також для проведення операцій, передбачених генеральною ліцензією Національного банку на здійснення валютних операцій. 
Згідно з пунктом 5.3 названої Інструкції на поточні рахунки в іноземній валюті юридичних осіб-резидентів кошти, перераховані з-за кордону нерезидентами за зовнішньоекономічними контрактами (договорами, угодами), зараховуються через розподільні рахунки.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що датою зарахування валютної виручки вважається зарахування її на розподільчий рахунок. Подальший рух коштів з валютного на поточний рахунок юридичної особи, в тому числі і з використанням розподільчого рахунку, свідчить про використання коштів вже на території України і не може вважатись первинним надходженням коштів внаслідок виконання зовнішньоекономічного контракту.
Як підтверджено довідкою банківської установи АТ “ОТП Банк” кошти в сумі 27840 дол. США надійшли на розподільчий рахунок саме 16.09.2016.
Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, датою зарахування валютної виручки в сумі 27840 дол. вважається зарахування її на розподільчий рахунок саме 16.09.2016.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставне нарахування контролюючим органом пені в сумі 26784,16 грн (з 07.09.2016-19.09.2016) 0,3% від суми заборгованості за кожен день прострочення) за порушення позивачем валютного законодавства по контракту від 21.04.2016 № SBM-1804KM, оскільки зарахування валютної виручки в сумі 27840 дол. на розподільчий рахунок відбулося 16.09.2016.
З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вжив усіх заходів для всебічного і повного дослідження обставин справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Відповідно до ст.139 КАС України судовий збір розподілу не підлягає.
Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2020 року у справі № 813/1703/17 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. П. Сеник 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк  	
Повне судове рішення складено 13.06.2022 року