П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

                19 квітня 2022 року                                                                                                        місто Київ
Єдиний унікальний номер справи 760/4118/19
Номер провадження 22-ц/824/1289/2022
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Вербової І.М., суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А., 
 
розглянувши в порядку письмового провадженняв місті Києві апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 27 лютого 2020 року, ухвалене під головуванням судді Українця В. В., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості, 
в с т а н о в и в :
 
У лютому 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Веллфін» звернулося до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості.
 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 28 січня 2016 року між ТОВ «Веллфін» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 7402, відповідно до умов якого, товариство надало відповідачу грошові кошти в сумі 2 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а остання зобов`язалась повернути кошти та сплатити проценти, нараховані за користування позикою. 
 
Укладення договору оформлено відповідачем шляхом заповнення всіх полів заявки на отримання позики на офіційному сайті позивача, після ознайомлення з умовами типового договору, ідентифікації відповідача та використання ним електронного підпису.
 
Незважаючи на взяті на себе зобов`язання, відповідач борг у встановленому розмірі та строк не повернув, у зв`язку з чим, позивач був вимушений звернутися до суду.
 
Заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 27 лютого 2020 року (а.с. 65-67)позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін», задоволено, стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» 2 000 грн. боргу, 80 103 грн. 38 коп. боргу за нарахованими процентами та 1 921 грн. судового збору.
 
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2021 року (а.с. 94-95) заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості, залишено без задоволення.
 
Не погоджуючись з вищевказаним заочним рішенням суду, 16 листопада 2021 рокуОСОБА_1 направила апеляційну скаргу у якій, посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просила заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 27 лютого 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову, відмовити.
 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що договір позики № 7402 від 28 січня 2016 року не підписано електронним цифровим підписом чи одноразовим ідентифікатором, а відтак, він є не укладеним, а підстави для стягнення заборгованості, відсутні. Позивачем не надано доказів у яких було б зафіксовано чітку послідовність всіх дій фінансової установи та споживача щодо укладення електронного договору в інформаційно-телекомунікаційній системі, яку фінансова установа використовує для укладення електронних договорів. Наявне в матеріалах справи повідомлення системи прийому платежів ТОВ «Платежі онлайн» про успішне здійснення транзакції, на думку скаржника, не є належним доказом отримання нею позики, а відтак, і того, що договір є укладеним.
 
Скаржник, посилаючись на висновки Верховного Суду викладені у постановах від 11 липня 2018 року у справі № 752/6743/16-ц, від 21 листопада 2019 року у справі № 621/74/19 та у справі № 200/5647/18, вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту видачі кредитних коштів та наявності заборгованості у зазначеному позивачем розмірі. 
 
Скаржник зазначає, що строк дії договору № 7402 від 28 січня 2016 року становить 9 днів. Таким чином, позивач в праві стягувати заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку, тобто до 06 лютого 2016 року. Після закінчення такого строку, у позикодавця відсутні підстави для нарахування процентів передбачених умовам договору.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 січня 2022 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.
 
Відзиву подано не було.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 січня 2022 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення осіб, які беруть участь у справі.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення, виходячи з наступного.
 
Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що стягнення боргу у сумі 2 000 грн. та процентів у сумі 80 103 грн. 38 коп. передбачені умовами договору.
 
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
 
Судом встановлено, що  ТОВ «Веллфін» є юридичною особою, яка діє на підставі Статуту та зареєстровано як фінансова установа відповідно до розпорядження № 2606 від 27 жовтня 2015 року Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Основним видом діяльності ТОВ товариства є кредитування (а.с. 31, 32, 33-34).
 
Наказом директора ТОВ «Веллфін» № 2-1 від 27 жовтня 2015 року затверджено Правила надання грошових коштів у вигляді позики, які розміщені на офіційному веб-сайті товариства https://creditup.com.ua (а.с. 45-51).
 
28 січня 2016 року ОСОБА_1 заповнила на сайті ТОВ «Веллфін» заявку для отримання позики у розмірі 1 950 грн. шляхом заповнення всіх полів заявки із зазначенням даних банківської картки, на яку просила перерахувати кошти (а.с. 39-41).
 
28 січня 2016 року між ТОВ «Веллфін» (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено договір позики № 7402 у електронній формі відповідно до якого, позикодавець надає позичальнику на умовах, що передбачені даним договором кошти в позику у сумі 1 950 грн. Строк дії договору 9 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором  (а.с. 35-38, 39-41).
            
Згідно повідомлення Platon від 29 листопада 2018 року, 28 січня 2016 року через систему платежів Platon (ТОВ «Платежі онлайн») було проведено успішно видачу на сайті CREDITUP.COM.UA 1 950 грн. на картку клієнта ОСОБА_1 (а.с. 42).
 
Згідно особової картки позичальника ОСОБА_1 , станом на 01 лютого 2019 року у останньої наявна заборгованість за договором позики № 7402 від 28 січня 2016 року у загальній сумі 82 053 грн. 38 коп., з яких: 1 933 грн. 45 коп. - борг за договором позики; 40 041 грн. 44 коп. - відсотки; 40 078 грн. 49 коп. - додаткові відсотки (а.с. 44).
 
Так, відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
 
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
 
Згідно із ст. 638 цього Кодексу, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
 
Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
 
Згідно ст.. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
 
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України  позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
 
Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
 
Згідно ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
 
Відповідно до ч.ч. 3, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
 
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
 
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
 
Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
 
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
 
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
 
Згідно ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 2 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію».
 
Частинами 1-2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
 
Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору (ч. 1 ст. 641 ЦК України).
Згідно із пунктами 4.1., 4.2. Правил надання грошових коштів у вигляді позики, заявник, що має намір отримати позику, проходить реєстрацію в особистому кабінеті на сайті товариства. Заявник оформляє заявку на сайті шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення.
 
Відповідно до пунктів 6.1. - 6.3. Правил, у разі прийняття товариством позитивного рішення про надання позики, товариство направляє заявнику на підписання договір про отримання позики. Договір направляється шляхом надсилання електронного повідомлення на електрону адресу зазначену заявником у заяві. Договір позики із заявником укладається на умовах та в порядку визначеному цими правилами.
 
У разі прийняття позитивного рішення товариство інформує заявника шляхом відправлення СМС- повідомлення на телефонний номер зазначений в заявці, з розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в особистому кабінеті шляхом надсилання електронного повідомлення на електрону адресу, зазначену в заявці. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню, заявник отримує електронну копію договору позики (пункт 6.3. Правил). У разі отримання договору позики засобами електронного зв`язку, заявник укладає договір позики з товариством в особистому кабінеті (пункт 6.4. Правил). Для підписання електронної форми договору позики заявник здійснює вхід на сайт товариства та за допомогою логіну та паролю входить до особистого кабінету (пункт 6.7. Правил).
 
Пунктами 6.10., 6.11., 6.12. Правил визначено, що товариство надає позику у порядку одночасного перерахування суми, зазначеної в договорі позики, на рахунок банківської платіжної картки, зазначеної в заявці. Перерахування грошових коштів здійснюється в строки не пізніше 1 (одного) робочого дня з дати підписання договору позики сторонами. Датою укладення договору позики між товариством і позичальником є дата перерахування суми позики на банківський рахунок.
 
Колегією суддів встановлено, що Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «Веллфін» перебувають в загальному доступі, розміщенні на офіційному сайті фінансової установи та в розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору позики із визначенням порядку і умов кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.
 
 Так, з матеріалів справи вбачається, що 28 січня 2016 року ОСОБА_1 з метою отримання позики у розмірі 1 950 грн., заповнила на сайті ТОВ «Веллфін» відповідну заявку із зазначенням даних банківської картки, на яку просила перерахувати кошти. 
 
28 січня 2016 року ТОВ «Веллфін» прийняло позитивне рішення щодо вищевказаної заявки, у зв`язку з чим, уклало з відповідачем договір позики № 7402. На виконання умов вказаного договору товариство перерахувало на картковий рахунок відповідача кошти у сумі 1 950 грн. на умовах строковості, зворотності, платності строком на 9 днів.
 
Таким чином, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
 
Пунктом 1.5 договору позики № 7402 від 28 січня 2016 року встановлено, що нарахування процентів за користування позикою проводиться наступним чином: розмір основних процентів складає: 1,9 процента від суми позики, але не менше ніж 50 грн. за перший день користування позикою; 1,9 процента від суми позики, щоденно, починаючи з другого дня в межах строку зазначеного в п. 1.2 цього договору; 3,8 проценти від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в п. 1.2. цього договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань. 
 
Сторони досягли згоди, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься у відповідності до графіку розрахунків ( пункт 3.1. договору).
 
Пунктом 2.2.1.1. встановлено право позичальника достроково повернути позику, як частинами, так і в повному обсязі, сплативши проценти за користування позикою, у відповідності до фактичного залишку суми позики та строку користування позикою. 
 
Згідно визначеного сторонами графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною договору позики, сума по договору становить 1 950 грн., дата погашення - 06 лютого 2016 року, сума до сплати процентів 346 грн. 40 коп. Сукупна вартість позики складає 2 296 грн. 40 коп.
 
Із особової картки позичальника ОСОБА_1 за договором позики № 7402 від 28 січня 2016 року вбачається, що 28 січня 2016 року останній надано позику у сумі 1 950 грн. з терміном повернення по 06 лютого 2016 року. Проценти за користування позикою становлять - 346 грн. 40 коп. На виконання умов договору відповідачем були сплачені кошти у сумі 16 грн. 55 коп. - в рахунок погашення боргу та кошти у сумі 383 грн. 45 коп. - у рахунок погашення відсотків. Тобто, на виконання умов договору позики відповідачем були сплачені кошти у загальній сумі 400 грн. 
 
Із вказаної особової картки також вбачається, що станом на 01 лютого 2019 року у ОСОБА_1 наявна заборгованість за вказаним договором у загальній сумі 82 053 грн. 38 коп., з яких, 1 933 грн. 45 коп. - сума позики.
 
Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
 
Встановлені обставини справи свідчать про те, що позичальник отримала у позику кошти у сумі 1 950 грн., які зобов`язалась повернути та сплатити відсотки у сумі 346 грн. 40 коп. (сукупна вартість позики становить 2 296 грн. 40 коп.) у термін по 06 лютого 2016 року. Разом з тим, взяті на себе зобов`язання позичальник виконала лише частково, сплативши кошти у загальній сумі 400 грн.
 
Вказані кошти виходячи з умов договору позики з урахуванням графіку розрахунків до договору слід розподілити наступник чином: 346 грн. 40 коп. - кошти сплачені в рахунок погашення процентів за договором за період з 28 січня 2016 року по 06 лютого 2016 року; 53 грн. 60 коп. - кошти сплачені в рахунок погашення позики.
 
Таким чином, колегія суддів вважає, що проценти за користування позикою за період з 28 січня 2016 року по 06 лютого 2016 року позичальником були сплачені в повному обсязі.
 
Натомість, кошти на погашення основного боргу, були сплачені частково, у зв`язку з чим, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики у сумі 1 896 грн. 40 коп. (1 950 грн. 53 коп. - 53 грн. 60 коп.).
 
Перевіряючи вимогу позивача в частині стягнення основних та додаткових процентів за користування позикою за період 07 лютого 2016 року по 01 лютого 2019 року, слід зазначити наступне.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
 
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
 
Згідно частини 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
 
Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. 
 
Зазначені правові висновки містяться у постановах ВеликоїПалати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18).
 
Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного сторонами договору позики № 7402 від 28 січня 2016 року ТОВ «Веллфін», як фінансова установа, надало позичальнику суму позики, а остання зобов`язалась повернути надану позику у повному обсязі та сплатити проценти у строк - по 06 лютого 2016 року.
 
Таким чином, позикодавець ТОВ «Веллфін» має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто по 06 лютого 2016 року. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.
 
Досліджена колегією судді особова картка позичальника свідчить про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою в сумі 80 119 грн. 93 коп. включає період з 07 лютого 2016 року по 01 лютого 2019 року, який виходить за межі строку кредитування.
 
Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, тому заявлена позикодавцем ТОВ «Веллфін» вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості по основних та додаткових процентах за користування позикою за період з 07 лютого 2016 року по 01 лютого 2019 року є безпідставною та задоволенню не підлягає.
 
Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржника на те, що договір позики № 7402 від 28 січня 2016 року не підписано електронним цифровим підписом чи одноразовим ідентифікатором, а відтак, він є не укладеним, виходячи з наступного.
 
Як вбачається з матеріалів справи, 28 січня 2016 року ОСОБА_1 у встановленому п.п. 4.1, 4.2. Правил надання грошових коштів у вигляді позики, оформила на сайті ТОВ «Веллфін» заявку для отримання позики у розмірі 1 950 грн. шляхом заповнення всіх полів заявки із зазначенням даних банківської картки, на яку просила перерахувати кошти. 
 
Того ж дня товариство прийняло позитивне рішення у зв`язку з чим, уклало з відповідачем договір позики № 7402 на виконання умов якого, перерахувало на картковий рахунок відповідача кошти у сумі 1 950 грн. на умовах строковості, зворотності, платності строком на 9 днів.
 
Таким чином, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
 
Посилання скаржника на ненадання позивачем доказів у яких було б зафіксовано чітку послідовність всіх дій фінансової установи та споживача щодо укладення електронного договору в інформаційно-телекомунікаційній системі, спростовується наявними в матеріалах справи доказами, а саме роздруківкою заявки з офіційного веб-сайті товариства, яка містить, зокрема, фото відповідача (а.с. 39-41).
 
Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржника на те, що повідомлення системи прийому платежів ТОВ «Платежі онлайн» не є належним доказом отримання нею позики,оскільки  зазначена у вказаному повідомленні інформація узгоджується з іншими наявними в матеріалах справи доказами, та не викликає сумнівів у її недостовірності.
 
Посилання скаржника на висновки Верховного Суду викладені у постановах від 11 липня 2018 року у справі № 752/6743/16-ц, від 21 листопада 2019 року у справі № 621/74/19 та у справі № 200/5647/18, є помилковим, оскільки зміст правовідносин, їх предмет та підстави, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин у зазначених справах і у справі, яка переглядається, є різними; у кожній із зазначених справ суди виходили з обставин та умов конкретних правовідносин і фактично-доказової бази, з урахуванням наданих сторонами доказів, що виключає подібність спірних правовідносин у вказаних справах.
 
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 
 
Таким чином, доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції, оскаржуване рішення не можна назвати в повній мірі законним та обґрунтованим в розумінні ст.  263 ЦПК України, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.
 
Відповідно до приписів ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково. 
 
Заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 27 лютого 2020 року - скасувати та ухвалити нове судоверішення, наступного змісту.
 
Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» (код ЄДРПОУ 39952398) заборгованість за договором позики у сумі 1 896 грн. 40 коп.
 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» (код ЄДРПОУ 39952398) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 2 763 грн. 62 коп.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Суддя-доповідач:                                                                           І.М. Вербова
Судді:                                                                                                           Т.О. Невідома
                       В.А. Нежура