ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4399/22 Справа № 205/3517/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року                                                                м. Дніпро
       Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді: Барильської А.П.,
суддів: Деркач Н.М., Куценко Т.Р.,
секретар судового засідання: Усик А.Д. 

сторони:
позивач: Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,
відповідач: ОСОБА_1 
       розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 25 березня 2022 року, яке ухвалено суддею Мовчан Д.В. у м. Дніпрі, відомості щодо дати складання повного тексту рішення суду матеріали справи не містять, -
       ВСТАНОВИВ:        
В квітні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до укладеного договору б/н від 27.08.2004 року, ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків та інших витрат за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Анкета-заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом відповідача у Анкеті-Заяві 
ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер. 
Спадкоємцем померлого ОСОБА_2 є відповідач по справі. 
19.05.2020року позивачем було направлено претензію кредитора до Другої Дніпровської державної нотаріальної контори. 05.06.2020 року Банком було отримано відповідь, в якій зазначалося, що після померлого ОСОБА_2 , із заявами про прийняття спадщини чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися та спадкова справа була заведена на підставі претензії кредитора. 
Станом на дату смерті ОСОБА_2 , заборгованість позичальника перед Банком за кредитним договором б/н від 27.08.2004 року становить 5497.42 грн., яку позивач просив суд стягнути з відповідача та стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати по справі.
Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 25 березня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.
На думку позивача, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з підстав пропуску строку для звернення до суду, необгрунтованості розміру майнових вимог, ненадання позивачем доказів, які підтверджують яке саме майно одержано спадкоємцем у спадщину та яка вартість цього майна, суперечать вимогам процесуального закону, оскільки суд безпідставно поклав обов`язок доказування наведених обставин на сторону позивача, відповідач, в свою чергу, не надала доказів того, що розмір спадкового майна є меншим, ніж заборгованість спадкодавця по кредиту, зокрема не було надано витяг з реєстру рухомого та нерухомого майна щодо відсутності у власності позичальника майна, отже на відповідачі лежить обов`язок відшкодування боргу спадкодавця. 
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Сторони по справі, будучи належним чином повідомленні про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. 
Пунктами 10, 11 частини 2 статті 2 ЦПК України визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом  та неприпустимість зловживання процесуальними правами.
Згідно ч. 1 ст. 371 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно з нормами ст. 17 Конвенції, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.
Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.
У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.
З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.
Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі.
Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).
Виходячи з вищенаведених норм Конвенції та практики Європейського суду, вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України, статті 371 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін по справі.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 27.08.2004 року ОСОБА_2  звернувся до позивача із Анкетою-заявою, відповідно до якої Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», надав ОСОБА_2 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.52).
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 , за життя позичальника ОСОБА_2 , був зареєстрований із ним за однією адресою: АДРЕСА_1 (а.с.81).
Станом на дату смерті  ОСОБА_2 , заборгованість позичальника перед Банком за кредитним договором б/н від 27.08.2004 року становить 5497.42 грн. та складається із заборгованості за тілом кредитом.
Позивачем на адресу Другої Дніпровської державної нотаріальної контори було направлено претензію кредитора від 19.05.2020 року (а.с.54).
Згідно відповіді Другої Дніпровської державної нотаріальної контори на претензію позивача, після смерті ОСОБА_2 відкрита спадкова справа. Відомості про коло спадкоємців, про наявність спадкового майна, його склад, місцезнаходження та вартість, у нотаріуса на день відповіді відсутні. При зверненні спадкоємців ОСОБА_2 дана претензія буде доведена до відома (а.с55).
Позивачем було направлено лист-претензія відповідачу ОСОБА_1 за місцем реєстрації (а.с.56).
З копії спадкової справи № 279/2019, заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , вбачається, що16.04.2019року Другою Дніпровською державною нотаріальною конторою зареєстровано претензію кредитора Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк». Вказане також підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру№ 60248947 від 20.05.2020 року. (а.с.105).
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем по справі не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач ОСОБА_1 отримав у спадщину будь-яке майно, що належало померлому ОСОБА_2 .. Крім того, позивачем не доведено наявність у померлого ОСОБА_2 за життя будь-якого майна та крім того, необґрунтований розмір майнових вимог та банком пропущений строк для пред`явлення вимоги.
Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що позивачем по справі не доведено наявність у померлого ОСОБА_2 за життя будь-якого майна та що відповідач ОСОБА_1 отримав у спадщину будь-яке майно, що належало померлому ОСОБА_2 .. Однак не може погодитись з висновком суду про необґрунтованість розміру майнових вимог банку, як підставу для відмови у задоволенні позову, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
За змістом статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України.
Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.
Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 1282 ЦК України, у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину і не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.
Отже, за правилами статей 1281, 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
У будь-якому випадку підлягає з`ясуванню коло осіб, які не лише визначені в законі або в заповіті як спадкоємці, але й прийняли спадщину у спосіб, визначений законом. Такий висновок зумовлений застереженням статті 1281 ЦК України щодо пред`явлення кредитором вимог лише до тих спадкоємців, які прийняли спадщину.
Такі ж правові висновки зроблені Верховним Судом у Постановах від 13 лютого 2019 року у справі № 336/5443/16, провадження № 61-34319св18, від 17 липня 2019 року у справі № 562/2411/16-ц, провадження № 61-34931св18, від 06 листопада 2019 року у справі № 279/7765/15-ц, провадження № 61-28853св18, підстав відступити від яких не встановлено.
Відповідно до ст. 129 Конституції України, реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог є конституційною гарантією.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 62 цього Кодексу.
Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може грунтуватись на припущеннях.
Відмовляючи у задоволенні позову з підстав не доведеності наявності у померлого ОСОБА_2 за життя будь-якого майна та прийняття відповідачем ОСОБА_1 у спадщину будь-якого майна, що належало померлому ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем по справі не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач ОСОБА_1 отримав у спадщину будь-яке майно, що належало померлому ОСОБА_2 за життя, оскільки як вбачається з відповіді Другої Дніпровської державної нотаріальної контори від 298.04.2020 року, після померлого ОСОБА_2 була заведена спадкова справа за претензією кредитора з вимогами до спадкоємця після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с105 зворот), що свідчить про те, що відповідач ОСОБА_1 не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_2 ..
Крім того, позивачем по справі не надано належних та допустимих доказів належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, так і його вартості.
Слід зауважити, що при вирішенні спору про стягнення з спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем по справі не було подано ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції, доказів наявності спадкового майна, яке залишилось після смерті позичальника та клопотань про встановлення обсягу спадкового майна суду апеляційної інстанції не заявлялось.
При цьому реєстрація боржника ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_1 за однією адресою не є безумовною підставою для висновку про обов`язок відповідача задовольнити вимоги кредитора, оскільки сам факт реєстрації не підтверджує належність домоволодіння, в якому зареєстровані боржник ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 , боржнику ОСОБА_2 .
У спадкоємця виникає зобов`язання задовольнити вимоги кредитора лише в межах майна, одержаного у спадщину.
Враховуючи недоведеність позивачем факту наявності та об`єму спадкового майна після смерті ОСОБА_2 , у межах вартості якого спадкоємець останнього несе відповідальність перед кредитором, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про необґрунтованість позову Банку до спадкоємця боржника.
Не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог доводи апеляційної скарги про те, що відповідач прийняв спадщину боржника, оскільки постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тому віні має відповідати перед кредитором, оскільки, в матеріалах справи відсутні докази належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, так і його вартості та не надав доказів неможливості отримання таких відомостей.
Крім того, обґрунтовуючи позовні вимоги покладенням на спадкоємця обов`язку сплатити заборгованість в межах вартості спадкового майна, АТ КБ «ПриватБанк» не зазначив та не надав жодного доказу про наявність у спадкодавця на праві власності за життя будь-якого рухомого/нерухомого майна та щодо його вартості. При цьому позивач не заявляв суду відповідних клопотань про витребування відомостей щодо наявності у спадкодавця будь-якого рухомого/нерухомого майна та його вартості. 
Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не надав доказів, що вартість спадкового майна нижча ніж розмір зобов`язання, оскільки позивачем не надано доказів наявності за життя боржнику ОСОБА_2 дудь-якого рухомого та нерухомого майна
Суд, дотримуючись принципу диспозитивності розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, що позбавляє його за власною ініціативою збирати докази. 
Обов`язок доведення обставин, на які особа посилається, як на підставу своїх вимог покладається саме на цю особу. 
Натомість, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції АТ КБ «ПриватБанк» не вказував про те, що суд першої інстанції не роз`яснив йому право заявити клопотання про витребування доказів, а зазначав про те, що суд сам зобов`язаний був з`ясувати обставини справи та витребувати необхідні докази на підтвердження наявності спадкового майна, що суперечить основоположним принципам змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.
При цьому колегія суддів вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини рішення суду посилання на необґрунтованість розміру майнових вимог банку, як підставу для відмови у задоволенні позову, з огляду на наступне.
Як вбачається із матеріалів справи, 10.09.2012 року боржнику ОСОБА_2 змінений кредитний ліміт до 5500 грн., з наданого позивачем розрахунку заборгованості видно, що заборгованість ОСОБА_2 на час смерті склала 5497 грн.42 коп. І складається з заборгованості за тілом кредиту. 
Тому, на думку колегії суддів, у суду першої інстанції були відсутні підстави для висновку про необґрунтованість розміру майнових вимог.
Доводи апеляційної скарги про те, що на думку позивача, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з підстав пропуску строку для звернення до суду, є помилковим, колегія суддів не бере до уваги, оскільки підставою для відмови у задоволенні позову є необґрунтованість розміру майнових вимог, ненадання позивачем доказів, які підтверджують яке саме майно одержано спадкоємцем у спадщину та яка вартість цього майна.
Як вбачається із матеріалів справи, строк дії картки, виданої ОСОБА_2 18.04.2018 року збігає у жовтні 2021 року.
Віідповідно до ст.1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.
Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.
Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.
Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Як вбачається із матеріалів справи, відповідач не повідомляв Банк про смерть боржника ОСОБА_2 , Банк дізнався про смерть боржника ОСОБА_2 у травні 2020 року, позов пред`явив до суду 28.04.2021 року, тобто з пропуском встановленого шестимісячного строку, встановленого ч.3 ст. 1281 ЦК України.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду зміні, з виключенням з мотивувальної частини рішення суду посилання на необґрунтований розмір майнових вимог банку як підставу для відмови у задоволенні позову.
В іншій частині рішення суду повинно бути залишено без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнии частково.
Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 25 березня 2022 року змінити.
Виключити з мотивувальної частини рішення суду посилання на необґрунтований розмір майнових вимог банку як підставу для відмови у задоволенні позову.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 23 червня 2022року. 

Головуючий:                                                                        А.П.Барильська

Судді:                                                                                 Н.М.Деркач

                                                                                Т.Р.Куценко