ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

24 серпня 2022 року                                                                        м. Чернівці
справа № 726/2249/21
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Владичан А. І. 
суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.
секретар Петранюк Ю.Т.
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Олару Даніель Васильович, на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 червня 2022 року (головуючий у 1-й інстанції Одовічен Я.В.),-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2021 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою.
Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що 22.12.2019 року в м.Чернівці сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів: марки «Mercedes» д.н. НОМЕР_1 під керуванням  ОСОБА_1  , та марки «Toyota» д.н. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 ..
Постановою Садгірського районного суду м. Чернівці від 17.06.2020 року відповідача було визнано винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 22.12.2019 року.
У результаті аварії автомобіль марки «Toyota» д.н. НОМЕР_2 отримав пошкодження, а його власник зазнав матеріальних збитків.
На час настання дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «Mercedes» д.н. НОМЕР_1 не був забезпечений чинним договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що підтверджується відсутністю інформації щодо страхування вказаного транспортного засобу в єдиній централізованій базі даних МТСБУ.
________________________________________________________________________
Провадження 22ц/822/670/22 
Транспортний засіб марки «Toyota» д.н. НОМЕР_2 на час ДТП був забезпечений за полісом АО-0571181.
У зв`язку з настанням страхової події у МТСБУ виник обов`язок по відшкодуванню завданих внаслідок аварії збитків потерпілій особі, тому власник пошкодженого автомобіля ОСОБА_3 з метою отримання відшкодування звернулася до МТСБУ з відповідною заявою про виплату відшкодування.
Згідно ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ відшкодовує у встановленому Законом порядку шкоду, яка була заподіяна життю, здоров`ю та майну третіх осіб під час ДТП.
Для здійснення робіт, спрямованих на встановлення розміру відшкодування, МТСБУ надало доручення суб`єкту оціночної діяльності ОСОБА_4 , яким була визначена вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Toyota» д.н. НОМЕР_2 , яка склала 187218,45 гривень. Витрати МТСБУ за встановлення розміру збитку склали 1300 гривень.
Керуючись нормами п.п. «а» п.41.1, ст.41 Закону, в редакції, яка діяла на момент ДТП, та у межах страхової суми, що була чинною на день настання події, МТСБУ 03.08.2020 року здійснило виплату відшкодування потерпілій особі у розмірі 130 000 гривень.
З посиланням на п.38.2.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просив позов задовольнити, стягнути з відповідача на користь МТСБУ суму виплаченого страхового відшкодування у порядку регресу у розмірі 130 000 гривень та понесені судові витрати.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 червня 2022 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням  ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Олару Даніель Васильович,  подав апеляційну скаргу, в якій вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Оскаржуване рішення не відповідає нормам законодавства та наявності всіх доказів. 
Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що в якості доказів підставності заявлених вимог позивачем надано звіт про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №65547 від 21.01.2020 року виданого експертом оцінювачем, аварійним комісаром ОСОБА_4 , однак вказаний звіт не є належним та допустимим доказом по даній справі, оскільки ОСОБА_4 не являється судовим експертом, а тому його звіт не є доказом відповідно до вимог ст.76 ЦПК України.
Зазначає, що суд першої інстанції не повинен був брати до уваги звіт оцінювача як письмовий доказ, оскільки позивачем не було залучено судового експерта для визначення вартості матеріального збитку, як цього вимагає закон, а тому такий доказ повинен бути визнаний як недопустимий.
Крім того, в матеріалах справи знаходиться акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість) без номеру від 21.01.2020 року, з яким апелянт категорично не погоджується, оскільки він виконаний із порушенням вимог чинного законодавства, а саме «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», оскільки ОСОБА_1 не було надано можливості бути присутнім під час проведення огляду даного транспортного засобу, чим було порушено його права. У вказаному акті огляду транспортного засобу наявні підписи особи « ОСОБА_5 » та « ОСОБА_6 », хоча в самому звіті зазначено іншу особу « ОСОБА_2 ». варто відзначити те, що власником даного автомобіля є ОСОБА_3 , а громадянин ОСОБА_6 взагалі невідома особа, що викликає сумнів у правильності вищевказаного акту огляду.
Посилається на те, що стороною відповідача було подано для приєднання до матеріалів справи звіт про оцінку вартості даного транспортного засобу №42-2029 від 21 січня 2020 року, виконаного ОСОБА_4 , в якому міститься акт огляду від 21 січня 2020 року, які суттєво відрізняються один від одного, оскільки в одному звіті є підписи учасників огляду в іншому відсутні, в одному зазначено тридцять пошкоджень автомобіля, в іншому – двадцять шість, та почерки виконавця огляду в даних двох актах суттєво відрізняються, що ставить під сумнів об`єктивність та правильність даних звітів як таких.
Окрім того, дана справа №726/2249/21 є фактично віддзеркаленням цивільної справи №726/1355/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , з приводу якої апеляційний суд висловив свою думку, оскільки всі підстави аналогічні. Дійсно, стороною позивача було повністю унеможливлено переконатись відповідачу у об`ємі завданих автомобілю пошкоджень, позбавлено його права бути присутнім під час огляду, було позбавлено права призначити експертизу та в судовому засіданні дізнатись вартість завданих механічних пошкоджень. На момент коли відповідачем порушувались питання про призначення різного роду експертиз в ході судових засідань, ОСОБА_3 терміново продала свій автомобіль, тому по даній справі аналогічно немає можливості призначити судову авто-товарознавчу експертизу та перевірити правильність та об`єктивність звіту ОСОБА_4 , оскільки транспортний засіб уже відчужений. 
Просить скасувати рішення суду першої інстанції, і ухвалити нове судове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог. 
У відзиві на апеляційну скаргу МТСБУ посилається на правильність та законність оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Зазначає, що обов`язковою умовою прийняття МТСБУ рішення про здійснення регламентної виплати на користь потерпілої особи є залучення відповідного експерта для встановлення розміру збитку. На виконання зазначеного МТСБУ надало доручення ФОП суб`єкту оціночної діяльності ОСОБА_4 визначити суму матеріального збитку, згідно якого вартість відновлювального ремонту складає 187 218,45 гривень. Даний фахівець має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача №6881 від 16.05.2009 року з напрямком діяльності – оцінка дорожніх транспортних засобів, сертифікат суб`єкта оціночної діяльності, виданий фондом Державного майна України, свідоцтво про реєстрацію у Державному реєстрі оцінювачів від 06.07.2009 року.
Сума збитків, яка була відшкодована позивачем потерпілій особі, встановлена на підставі звіту про встановлення вартості матеріального збитку, виконаного експертом з наявними відповідними повноваженнями експерта.
Посилається нате, що позивачем на обґрунтування свої вимог надано звіт, а відповідачем в свою чергу не наведено жодного об`єктивного доказу, що цей висновок викликає сумнів.
Крім того, законодавством не встановлено обов`язкової участі власника пошкодженого автомобіля та особи винної у ДТП в проведенні експертом огляду пошкодженого колісного транспортного засобу, не виклик представника відповідача жодним чином не впливає на результати дослідження.
Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін. 
Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.
Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції відповідає в повному обсязі. 
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 в порушення умов Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», застрахована не була і внаслідок його дій було пошкоджено автомобіль марки «Toyota» д.н. НОМЕР_2 , а позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування потерпілій особі у розмірі 130000 гривень та понесені витрати на збір документів та визначення розміру шкоди в сумі 1300 гривень, тому наявне оспорене право позивача на відшкодування шкоди в порядку регресу, за захистом якого він вимушений був звернутися до суду. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх такими що відповідають нормам права та обставинам справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт З частини другої статті 11 ЦК України). У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (частина шоста статті 11 ЦК України).
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункти 8 та 9 частини другої статті 16 ЦК України).
Так, підстави та умови відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені ст.22 та Главою 82 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ч. ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
З матеріалів справи вбачається, що постановою Садгірського районного суду м. Чернівці від 17.06.2020 року, ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та провадження у справі закрито у зв`язку з пропуском строку притягнення до адміністративної відповідальності (а.с.6-7).
Даною постановою суду встановлено, що ОСОБА_1 22.12.2019 року о 19 год. 00 хв. в м. Чернівці по вул. Калинівській, 28, керуючи транспортним засобом марки «Mercedes» д.н. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки , не отримав безпечної швидкості руху, та допустив наїзд та автомобіль марки «Toyota» д.н. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 .. Під час ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Обставини скоєння ДТП, визнання ОСОБА_1 винним за ст.124 КУпАП закриття справи про притягнення останнього до адміністративної відповідальності у зв`язку із пропуском строку притягнення до адміністративної відповідальності сторонами визнається на оспорюється. 
Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «Mercedes» д.н. НОМЕР_1 застрахована не була (а.с.8-9).
   Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "Toyota Land Cruiser", д.н.  НОМЕР_2 , була застрахована в ПрАТСК "Уніка», що підтверджується страховим полісом №АО/571181, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000 гривень, розмір франшизи -1000 гривень (а.с.15).
27.12.2019 року потерпілою особою ОСОБА_3 було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.10-11).
22.06.2020 року ОСОБА_3 звернулася до МТСБУ з заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.12) на підставі чого страховиком було виплачено відшкодування у розмірі 130000 грн. 00 коп.(а.с.23).
Такий розмір страхового відшкодування було визначено на підставі звіту про оцінку вартості матеріального збиту, завданого власнику колісного транспортного засобу №65547 від 21.01.2020 року (а.с.28-40).
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що апелянт не погоджується із розміром встановленої суми матеріального збитку, що встановлена експертом, який немає відповідних повноважень та кваліфікації на виконання таких робіт, а наданий ним звіт не є належним доказом відповідно до вимог ст.76 ЦПК України.
На спростування таких обґрунтувань в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди.
Відповідно до п.21.4 ст.21 Закону № 1961-IV, у разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.
Згідно з п.39.1, п.39.2.1 ст.39 Закону № 1961-IV МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам; є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту. Основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодування на умовах, передбачених цим Законом .
Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Закону № 1961-IV відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України (254к/96-ВР), Цивільним кодексом України (435-15), Законом України «Про страхування» (85/96-ВР), цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.
Згідно зі статтею 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 цього Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Отже, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України).
Первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно.
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним  та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
На момент настання ДТП відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, внаслідок чого, після виплати суми страхового відшкодування на користь потерпілої особи, у позивача виникло право до відповідача про відшкодування завданої шкоди в сумі 130000 гривень та 1300 гривень понесених витрат на збір документів та визначення розміру шкоди. Факт зазначених виплат підтверджується належними доказами.
Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 538 від 09.04.2019 року «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів з питань обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що в абзацах другому, третьому пункту 1розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 09.07.2010 року № 566 «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.08.2010 року за № 689/17984, цифри «100000», «200000» замінити відповідно цифрами «130000», « 260000».
Згідно з пунктом 40.3Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів " МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону.
Відповідно до пункту 3 Порядку залучення Моторним (транспортним) страховим бюро України аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, для визначення причин настання страхових випадків та розміру збитків, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 23 лютого 2006 року N 5417, залучення представника МТСБУ для визначення причин настання страхових випадків, розміру збитків здійснюється на підставі договору.
Згідно з пунктом 41.4.статті 41Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих здійснює оплату послуг аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, залучених відповідно до пункту 40.3статті 40 цього Закону.
Судом першої інстанції встановлено, що на підставі акту виконаних робіт за дорученням МТСБУ N65547 від 13.01.2020 року позивач 18 березня 2020 року перерахував 1330 гривень аварійному комісару оцінювачу ОСОБА_4  в рахунок оплати його послуг, наданих згідно з умовами договору (а.с.18-20, 24).
Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_1 , який на той час не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у зв`язку з чим МТСБУ проведено страхову виплату іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди на відшкодування завданого збитку, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість вимог позову про стягнення витрат в розмірі 130000 гривень.
Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції в порушення вимог процесуального закону прийняв звіт про оцінку вартості матеріальних збитків, завданого власнику колісного транспортного засобу № 65547 від 21.01.2020 року і послався на нього в оскарженому рішенні, як на належний доказ, колегія суддів ставиться критично, оскільки, якщо апелянт не згоден із звітом про оцінку вартості матеріальних збитків, завданого власнику колісного транспортного засобу № 65547 від 21.01.2020 року із визначення вартості матеріального збитку завданого власнику, то він мав право на заявлення клопотання про призначення судом експертизи для встановлення розміру спричиненої матеріальної шкоди. Проте позивач не скористався своїм право і клопотання про призначення судом відповідної судової експертизи в межах розгляду даної цивільної справи заявлено не було.
Твердження апелянта, що звіт про оцінку вартості матеріальних збитків, завданого власнику колісного транспортного засобу № 65547 від 21.01.2020 року не є складеним у відповідності до вимог законодавства, відтак не є допустимим та належним доказом, що підтверджує розмір заподіяної шкоди й містить завищену вартість, колегія суддів ставиться критично, оскільки всупереч ст. 81 ЦПК України апелянтом не доведено факт завищення звітом про оцінку вартості матеріальних збитків, завданого власнику колісного транспортного засобу № 65547 від 21.01.2020 року розміру майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, вказаної у звіті про вартість матеріального збитку.
Відшкодована потерпілій особі шкода встановлена на підставі Звіту про встановлення вартості матеріального збитку № 65547 від 21.01.2020 року, виконаного фахівцем з відповідними повноваженнями. Даний фахівець має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача №6881 від 16.05.2009 року з напрямком діяльності – оцінка дорожніх транспортних засобів, сертифікат суб`єкта оціночної діяльності, виданий фондом Державного майна України, свідоцтво про реєстрацію у Державному реєстрі оцінювачів від 06.07.2009 року
ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів спростування розміру шкоди, розрахованого та виплаченого МТСБУ ОСОБА_3 .
    Безпідставними є посилання в апеляційній скарзі що суд не повинен був взяти до уваги звіт оцінювача, оскільки у справі не було залучено судового експерта, для визначення вартості матеріального збитку, так як згідно ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Якщо особа, яка не погоджується із заявленими вимогами та доказів на підставі яких обґрунтовуються вимоги, повинна довести зворотнє, однак жодних належних та допустимих доказів на спростування заявлених вимог відповідачем не надано.
Щодо доводів апеляційної скарги про сумнівність правильності акту огляду транспортного засобу від 21 січня 2020 року, в якому наявні підписи осіб ініціали яких не відповідають ініціалам учасників пригоди, не заслуговують на увагу суду та не спростовують правильність даного акту.
Разом з тим колегія суддів зазначає, що акт огляду транспортного засобу та звіт про оцінку вартості транспортного засобу виготовлений 21 січня 2020 року, і якщо особа, вважає, що в даних документах містяться неточності або складені з порушенням норм права чи «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», мав можливість надати докази на спростування даного звіту чи акту огляду, однак жодних дій ОСОБА_7 для визначення вартості завданої ним шкоди автомобілю ОСОБА_3 , не здійснив.
В апеляційній скарзі містяться посилання на преюдиційні факти встановлені судовим рішенням, а саме постановою Чернівецького апеляційного суду від 16 квітня 2021 року у справі №726/1355/20 в ході якої досліджувався висновок оцінювача, в якій зазначено, що доказ у вигляді звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, є сумнівним в розумінні належності за ст.77 ЦПК України.
Преюдиційні факти – це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказування.
На спростування вказаних доводів колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Як вбачається із постанови Чернівецького апеляційного суду від 16 квітня 2021 року у справі №726/1355/20, судом зазначено, що доказ у вигляді звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого КТЗ, є сумнівним в розумінні належності ст.77 ЦПК України, однак це не свідчить про встановлення судом звіту про оцінку вартості матеріального збитку неналежним доказом, таких обставин суд апеляційної інстанції у своїй постанові не встановлював, що унеможливлює застосування преюдиційності. 
При розгляді даної справи колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що звіт №65547 від 21.01.2020 року є належним та допустимим доказом у справі, жодних доказів на спростування вказаного апелянтом не надано та матеріали справи не містять.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що апелянтом не наведено тих належних та допустимих доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, належне спростування суми завданого його діями матеріального збитку, самостійне, повне відшкодування завданих збитків, оскільки ОСОБА_1 достеменно відомо, що його визнано винним у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 22 грудня 2019 року, ним спричинено матеріальні збитки потерпілій стороні, які не відшкодовано, тому всі доводи викладені в апеляційній скарзі зводяться до намагання уникнення цивільно-правової відповідальності.
Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 

Керуючись ст.ст. 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Олару Даніель Васильович, залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 червня 2022 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 

Дата складання повного тексту постанови 24 серпня 2022 року.

Головуючий А.І. Владичан

Судді: І.М. Литвинюк

І.Б. Перепелюк