Постанова                                               
Іменем України 
 
18 травня 2022 року                                                                     
м. Київ
                                                                                                           
справа № 753/8090/18
провадження № 61-15390св21 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Грушицького А. І., 
суддів: Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Сердюка В. В., Стрільчука В. А.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація,
треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 ,
 	
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 березня 2021 року у складі судді Колесника О. М. та постанову Київського апеляційного суду              від 12 серпня 2021 року у складі колегії суддів: Мережко М. В., Верданова С. М.,                   Савченка С. І.
 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , про скасування наказу Відділу з питань майна комунальної власності та приватизації державного житлового фонду Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, визнання свідоцтва про право власності недійсним,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог 
ОСОБА_1 у травні 2018 року звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив:
- скасувати наказ № 56908 від 23 березня 2017 року Відділу з питань майна комунальної власності та приватизації державного житлового фонду Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації «Про приватизацію квартири АДРЕСА_1 »;
- визнати недійсним свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_1 , видане 23 березня 2017 року на ім`я  ОСОБА_4 . Відділом з питань майна комунальної власності та приватизації державного житлового фонду Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації.
Зазначений позов обґрунтований тим, що на підставі рішення виконкому Київської міської ради народних депутатів від 26 вересня 1988 року № 945 його діду ОСОБА_5 був виданий ордер № 8193 серія А на зайняття трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Ордер виданий на сім`ю із чотирьох осіб, а саме: ОСОБА_5 , його дружина                      ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Він разом із своїм братом-близнюком ОСОБА_2 були зареєстровані у спірній квартирі з 12 липня 1994 року.
Також в даній квартирі з 06 лютого 2007 року був зареєстрований і малолітній                   ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який фактично у квартирі не проживав, а мешкав зі своєю матір`ю ОСОБА_7  за адресою:  АДРЕСА_3 .
Про те, що між його батьком ОСОБА_7 та дядьком ОСОБА_8 тривав багаторічний конфлікт він не знав.
Обставини перешкоджання у проживанні в спірній квартирі з боку ОСОБА_8 рідному брату ОСОБА_7 та його синам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з січня                    2013 року шляхом заміни замків вхідних дверей і не допуску до самої квартири підтверджується рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 19 листопада 2014 року (справа № 753/14297/13-ц) .
Його батько ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а дядько ОСОБА_8 -                     ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Після смерті дядька він із своїм рідним братом намагалися вселитись до спірної квартири, але дізнались про те, що заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 07 жовтня 2014 року їх визнано такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме спірною квартирою.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 22 січня 2018 року заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 жовтня 2014 року було скасоване, а провадження у справі закрито ухвалою Дарницького районного суду міста Києва                     від 11 червня 2018 року у зв`язку зі смертю позивача ОСОБА_8 .
Крім того, він звернувся до Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації із проханням про утримання дій щодо оформлення приватизації спірної квартири, однак                12 липня 2017 року отримав лист, яким йому повідомили про приватизацію спірної квартири на ім`я ОСОБА_4 .
Вважає, що його право щодо користування спірним житлом було поновлено внаслідок скасування рішення суду від 07 жовтня 2014 року, тому процедура приватизації квартири АДРЕСА_1 пройшла з порушенням чинного законодавства, а саме з порушенням його права на отримання частки власності у приватизації спірної квартири, оскільки він був незаконно позбавлений цього права.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Дарницький районний суд міста Києва рішенням від 24 березня 2021 року позов задовольнив.
Скасував наказ Відділу з питань майна комунальної власності та приватизації державного житлового фонду Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 23 березня 2017 року № 56908 «Про приватизацію квартири АДРЕСА_1 ».
Визнав свідоцтво про право власності серії НОМЕР_2 ОСОБА_4 на квартиру                   АДРЕСА_1 , видане 23 березня                     2017 року Відділом з питань майна комунальної власності та приватизації державного житлового фонду Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, недійсним.
Рішення місцевий суд мотивував тим, що будучи зареєстрованими у спірній квартирі                    з 12 липня 1994 року, позивач та третя особа ОСОБА_2 набули право користування спірним житлом. Позбавлення їх такого право може відбуватись або на добровільних засадах кожного з них, або за рішенням суду. 
На час розгляду справи позивач не позбавлений такого права, оскільки заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 жовтня 2014 року, яким позивач був позбавлений права користування спірною квартирою скасовано.
Київський апеляційний суд постановою від 12 серпня 2021 року апеляційні скарги ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , та Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації залишив без задоволення, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 березня 2021 року залишив без змін.
Постанову апеляційний суд мотивував тим, що перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
Від ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , у вересні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 березня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 серпня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі як на підставу оскарження судового рішення заявник посилається на пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України та, зокрема вказує, що суддя                 Колесников О. М. через тривалий час скасував заочне рішення про визнання                    ОСОБА_1 та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Ураховуючи зазначене, нею було заявлено відвід, який залишився без задоволення. Дана обставина викликає сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.
Місцевим судом було залишено без розгляду клопотання її представника про залучення до участі у справі як третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дарницького району міста Києва, чим було порушено право неповнолітнього під час розгляду справи.
Також поза увагою суду залишилося те, що відповідачем у справі повинен бути також власник спірного майна.
Переглядаючи справу апеляційний суд не звернув уваги на численні порушення місцевого суду.
 
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
У грудні 2021 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Мельнікової І. Г. до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому заявник просила залишити її без задоволення, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, прийняті з повним та всебічним з`ясуванням обставин справи, а вимоги касаційної скарги є безпідставними, надуманими та такими, що не підлягаю задоволенню. 
Цивільним законодавством України не передбачено захисту одного права порушенням іншого. ОСОБА_9 як представник ОСОБА_4 не надає позивачу та його брату можливості потрапити до спірної квартири, не визнає їх право на можливість прийняти участь у приватизації цієї квартири, захищає інтереси свого сина шляхом порушення законних прав позивача та його брата.
Інтереси неповнолітнього представляла його мати, як законний представник, предмет справи не охоплює питання щодо його виховання, встановлення місця проживання, позбавлення батьківських прав, тощо, тому посилання на допущені процесуальні права дитини під час розгляду справи судом першої інстанції є недоречними.
Судом першої інстанції не було допущено процесуальних порушень щодо не розгляду клопотання, оскільки клопотання про залучення третьої особи було подане до канцелярії суду після закінчення підготовчого провадження.
 Участь представника неповнолітнього ОСОБА_4 - ОСОБА_9 як третьої особи не призвело до порушення (обмеження) прав самого неповнолітнього. 
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Верховний Суд ухвалою від 08 листопада 2021 року відкрив провадження у цій справі та витребував її матеріали із Дарницького районного суду міста Києва.
Справа № 753/8090/18 надійшла до Верховного Суду 23 листопада 2021 року.
Верховний Суд ухвалою від 18 січня 2022 року продовжив представнику ОСОБА_1 - адвокату Мельніковій І. Г. строк на подання відзиву на касаційну скаргу.
Верховний Суд ухвалою від 14 лютого 2022 року справу призначив до судового розгляду у складі колегії п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
На підставі рішення виконкому Київської міської ради народних депутатів                                 від 26 вересня 1988 року № 945 діду позивача ОСОБА_5 було видано ордер                          № 8193 серія А на зайняття трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Ордер виданий на сім`ю з чотирьох осіб, а саме: ОСОБА_5 , його дружину ОСОБА_6 (баба позивача), ОСОБА_7 (батько позивача), ОСОБА_8 (дядько позивача).
Згідно з технічним паспортом спірна квартира є трикімнатною, жилою площею                    41,3 кв. м, загальною площею 73,4 кв. м.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом із своїм братом близнюком ОСОБА_2 були зареєстровані у спірній квартирі з 12 липня 1994 року. Разом з ними на березень 2014 року були зареєстровані ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрований з 06 лютого 2007 року).
ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 19 листопада 2014 року      ОСОБА_7 було визнано таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 07 жовтня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнано такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
Дарницький районний суд міста Києва ухвалою від 22 січня 2018 року заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 жовтня 2014 року скасував, а цивільне провадження закрив на підставі ухвали Дарницького районного суду міста Києва                     від 11 червня 2018 року у зв`язку зі смертю позивача ОСОБА_8 . 
ОСОБА_3 , діючи в інтересах свого неповнолітнього сина                       ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 24 лютого 2017 року, звернулась до голови Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації із заявою про надання у приватну власність її малолітньому сину ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 . До заяви надала довідку про склад сім`ї, згідно з якою у спірній квартирі зареєстрованим є лише неповнолітній ОСОБА_4 .
Відділом з питань майна комунальної власності та приватизації державного житлового фонду Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації 23 березня 2017 року було видано наказ № 56908 про передачу ОСОБА_4 у приватну власність квартири АДРЕСА_1 . 
На підставі даного наказу 23 березня 2017 року Відділом з питань майна комунальної власності та приватизації державного житлового фонду Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації було видано свідоцтво про право власності на житло НОМЕР_2 , згідно з яким ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1 . 
Також судами встановлено, що заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 25 травня 2020 року, яким було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_7 про визнання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування спірною квартирою залишено без змін постановою Київського апеляційного суду                       від 05 жовтня 2020 року.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення у повній мірі не відповідають, з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.
Згідно зі статтею 46 ЦПК України здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.
Відповідно до частини другої статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Статтею 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 344/17464/15-ц (провадження № 61-11184св20) вказано, що «відповідно до частин першої - четвертої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі                             № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».
Виходячи з наведеного, якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі в якості співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (постанова Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі                            № 457/726/17 (провадження № 61-43201св18).
З урахуванням вказаного визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.
У справі, що переглядається, заперечуючи проти позовних вимог третя особа ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , неодноразово вказувала, що задоволення такого позову порушує права та інтереси неповнолітнього ОСОБА_4 , оскільки він є власником спірної квартири.
Отже співвідповідачем у цій справі, крім Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації має бути  ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , оскільки внаслідок задоволення вимог може бути скасоване рішення органу виконавчої влади, яке було підставою для виникнення права власності                    ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 . 
Звертаючись до суду із цим позовом, позивач всупереч положенням статей 51, 175 ЦПК України, не зазначив усіх відповідачів, прав та інтересів яких може стосуватись ухвалене судове рішення, що призвело до вирішення спору з неналежним складом учасників.
Заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків неповнолітнього ОСОБА_4 , а отже такі вимоги не можуть бути розглянуті судом і вирішені у спорі позивача з третьою особою, яка в такій ситуації має бути залучена співвідповідачем, оскільки лише за наявності належних відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість чи необґрунтованість позовних вимог, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд, про що зазначив у постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 464/6314/17 (провадження № 61-13581св21).
За таких обставин у задоволенні позову ОСОБА_1 судам необхідно  було відмовити у зв`язку з неналежним суб`єктним складом. 
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до статті 412 ЦПК Українипідставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог із наведених вище підстав.
 
Щодо судових витрат
Згідно з частиною першою статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема з резолютивної частини із зазначенням у ній розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
За подання апеляційної та касаційної скарг ОСОБА_9 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , сплатила судовий збір в загальному розмірі                        3 171,60 грн. Тому ці грошові кошти слід стягнути з позивача на користь                            ОСОБА_9 .
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , задовольнити.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 березня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 серпня 2021 року скасувати та прийняти нову постанову.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , про скасування наказу Відділу з питань майна комунальної власності та приватизації державного житлового фонду Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, визнання свідоцтва про право власності недійсним відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , судові витрати, понесені на сплату судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг в загальному розмірі 3 171 (три тисячі сто сімдесят одну тисячу) гривень                            60 копійок. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.                        
                             
ГоловуючийА. І. Грушицький    Судді:І. В. Литвиненко     Є. В. Петров    В. В. Сердюк   В. А. Стрільчук