ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/803/36/22 Справа № 204/7725/17 	  	Суддя у 1-й інстанції -  Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2022 року                        Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі: 
       головуючого                Лаченкової О.В.
       суддів                        Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.
       при секретарі                Кравченко Р.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі
заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення 
по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 про визнання спільною сумісною власністю квартири і боргових зобов`язань та поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:
       В грудні 2017 року до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та в квітні 2018 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 про визнання спільною сумісною власністю квартири і боргових зобов`язань та поділ майна подружжя.
       Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 27 квітня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задоволено.
       Визнано квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
       Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .
       Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 23160 гривень 00 копійок.
       В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_3 про визнання спільною сумісною власністю квартири і боргових зобов`язань та поділ майна подружжя - відмовлено.
       Постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 грудня 2021 року рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 27 квітня 2021 року - залишено без змін.
       06 грудня 2021 року до Дніпровського апеляційного суду від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8500 гривень витрат на правову допомогу.
       В силу п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
       Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.
       Встановлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 27 квітня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задоволено.
       Визнано квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
       Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .
       Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 23160,00 гривень.
       Постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 грудня 2021 року рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 27 квітня 2021 року - залишено без змін.
       Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
       Згідно із ч.ч.1,2 ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.
       Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
       Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
       Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України).
       Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
       Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України)
3) Розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
       За змістом ч.1 п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
       Відповідно до ч.ч.1,2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
       Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
       При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
       В судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.
       Наведене правове обґрунтування надає можливість суду ефективно захистити порушені права заявника, забезпечити реалізацію принципу цивільного судочинства - відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, але у порядку, передбаченому законом.
       Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18).
       На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача ОСОБА_4 надано суду: копію Додатку №1 до Додаткової угоди №5 від 13 вересня 2011 року до Договору №1103 про надання правової допомоги від 11 березня 2019 року, копію Додаткової угоди №5 до Договору №1103 про надання правової допомоги від 11 березня 2019 року, копію меморіального ордеру №@2PL584969 від 14.09.2021 року, копію квитанції від 14.09.2021 року на суму 8500 грн., копію ордеру серія АЕ №1076706 (а.с.204-208 т.2).
       Як було зазначено вище, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження яких суду повинно бути надано договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.).
       Однак, в матеріалах справи відсутній зазначений оригінал договору, а також не надано жодних доказів і оригіналів документів на підтвердження, що саме ці кошти були сплачені за вказаним договором, що позбавляє колегію суддів визначити порядок обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, вказане виключає об`єктивну можливість встановити домовленість між адвокатом та клієнтом, а з наданих додаткових угод неможливо встановити погодження вартості наданих адвокатом послуг.
       Також, колегія суддів зазначає, що договір про надання правової допомоги та подані на підтвердження його виконання докази, повинні бути пов`язаними з розглядом конкретної судової справи. Втім, заявниками відповідних доказів надано не було.
       При цьому, слід зазначити, що ненадання поданих стороною документів, пов`язаних з наданням правничої допомоги іншій стороні позбавляє останню можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу, а суд можливості надати оцінку їх обґрунтованості, правових підстав та обсягу їх стягнення.
       Види робіт або послуг адвоката, витрат, про відшкодування яких у справі заявлено вимогу, мають відповідати умовам договору про надання правової допомоги, положенням Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» і процесуального закону. 
       Витрати на оплату робіт та послуг адвоката, про відшкодування яких заявлено вимогу, мають бути виконані саме тим адвокатом, з яким укладено договір про надання правової допомоги, інакше суд не матиме підстав для вирішення питання про їх відшкодування. 
       Вказаний висновок суду кореспондується з позицією колегії суддів Верховного суду, викладені у постанові від 20.11.2018 року у справі № 910/23210/17.
       Відсутність договору про надання правової допомоги є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
       Вищевикладене у сукупності свідчить про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення з ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст. ст. 133, 270 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
В задоволенні заяви  ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2  до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору,  ОСОБА_3 про визнання спільною сумісною власністю квартири і боргових зобов`язань та поділ майна подружжя -відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

       Головуючий суддя                                                        О.В.Лаченкова

       Судді                                                                        В.С.Городнича 

                                                                               М.Ю.Петешенкова