ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
23 травня 2022 року           справа №200/6397/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),
суддів Казначеєва Е.Г., Сіваченка І.В.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 )  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року у справі  № 200/6397/21 (головуючий І інстанції Бабіч С.І.)   за позовом    ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                     ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення нарахування та виплати позивачу її середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 серпня 2020 року по 23 квітня 2021 року включно;
- зобов`язати нарахувати та виплатити відповідача на користь позивача її середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 серпня 2020 року по 23 квітня 2021 року включно.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що на день звільнення їй не виплачене у повному обсязі належне грошове забезпечення, а остаточний розрахунок проведений лише 23.04.2021 року, через 9 місяців після звільнення з військової служби, на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі №200/9114/20-а.
Відповідач, всупереч статті 116 КЗпП України та п. 293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, не провів з нею усіх необхідних розрахунків при звільненні, що зумовило виникнення підстав для стягнення на її користь середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо непроведення нарахування та виплати позивачу її середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 серпня 2020 року по 23 квітня 2021 року включно.
Зобов`язано 11 прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України виплатити на користь позивача суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, починаючи з 30 серпня 2020 року та до 23 квітня 2021 року у розмірі 30288,60 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання судових витрат по справі. 
Не погодившись з рішенням відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Обґрунтування апеляційної скарги.
Стаття 117 КЗпП передбачає підстави для виплат на користь працівника при відсутності спору про розмір виплат.
При цьому КЗпП регулює трудові відносини працівників, а в даному  випадку предметом спору є правовідносини щодо проходження військової служби, які регулюються нормами спеціального законодавства та не можуть підмінятись нормами Кодексу законів про працю України, тому як позивач був військовослужбовцем, а не працівником. 
Середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні, як складова грошового забезпечення не передбачена вимогами Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року № 558 та статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Судом першої інстанції при визначенні розміру середнього заробітку порушено принцип співмірності та не враховано судову практику Верховного Суду зі спірного питання.
Враховуючи дистанційний режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи. 
Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, тому за ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,  перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Фактичні обставини справи. 
Відповідно до свідоцтва про шлюб позивач ОСОБА_1  до шлюбу мала прізвище " ОСОБА_2 " (а.с. 9).
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року по справі № 200/9114/20-а, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2021 року, визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нездійснення повного розрахунку з ОСОБА_3 при звільненні з військової служби в частині невиплати їй одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_3 одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
23 квітня 2021 року, на виконання судового рішення, відповідачем  здійснено виплату одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 30000,64 грн., що підтверджується випискою АТ КБ «ПриватБанк» з карткового рахунку позивача (а.с. 25) та не заперечується відповідачем.
Позивач звільнена зі служби 3 29.08.2020 року, а повний розрахунок з нею при звільненні проведений 23.04.2021 року.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов та стягуючи на користь позивача середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні, виходив з того, що відповідачем порушено строки розрахунку з позивачем при звільненні, визначені ст.ст.116 КЗпП, отже з врахуванням  принципів спірмірності  та пропорційності  стягнув на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 30288,60 грн.  
Оцінка суду.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частинами першою - четвертою статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 затверджене Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення № 1153/2008), яке визначає порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулює питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.
Відповідно до п. 242 Положення № 1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Водночас, Положенням № 1153/2008 не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільнення військовослужбовця.
Такі питання врегульовано нормами загального трудового законодавства - КЗпП України.
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Частиною 1 статті 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
У разі не проведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.
Вказаними нормами визначено обов`язок роботодавця провести розрахунок із працівником саме в день його звільнення; при цьому, у разі наявності вини власника або уповноваженого ним органу щодо невиплати працівникові належних йому сум при звільненні, в такому разі при відсутності спору щодо розміру таких сум підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
Якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій ст. 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку, законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.
Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 року по справі № 821/1083/17.
Враховуючи вищезазначені положення законодавства суд першої інстанції вірно визначив, що у позивача наявне право на отримання відшкодування за затримку розрахунку при звільненні.
Період затримки розрахунку з позивачем при  звільненні складає з 30.08.2020 року (наступний день після звільнення та виключення зі списків) по 23.04.2021 року (день проведення остаточного розрахунку за судовим рішенням) – всього 237 днів.
Згідно довідки Краматорського прикордонного загону Державної прикордонної служби України № 171 від 22.06.2021 року середньоденний розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 складає 375,89 грн. (а.с. 46).
Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року №100, з огляду на положення Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260,  нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовцям проводиться шляхом множення середньоденного грошового забезпечення на число календарних днів, які мають бути оплачені за середнім грошовим забезпеченням.
Середньоденне грошове забезпечення військовослужбовця обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню, та визначається діленням грошового забезпечення за фактично відпрацьовані протягом цих двох місяців календарні дні на число календарних днів за цей період.
Таким чином, розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку становить:  375,89 грн Х 237 днів = 89085,93 грн.
Однак,  Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (пункт 71 постанови від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц).
Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27.04.2016 у справі № 6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27.04.2016 у справі № 6-113цс16).
Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц):
- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;
- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;
- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.
Крім того, відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі №825/325/16, від 23 грудня 2020 року у справі №825/1732/17, при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку, суду необхідно враховувати розмір середнього заробітку позивача, суму заборгованості, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, те, що відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з державного бюджету, та інші обставин справи.
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19 дійшов висновку, що залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.»
Висновки Верховного Суду обов`язкові для врахування відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України.
Таким чином, за алгоритмом, запропонованим у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі №  480/3105/19,  сума відшкодування (середнього заробітку) має бути пропорційною (у відсотковому відношенні) частці заборгованості  у загальній сумі виплат, які належало виплатити позивачеві при звільненні.
Як свідчать виписки з картки позивача відповідачем при звільненні їй сплачено 68278,47 грн (а.с.19-24). 
При цьому, відповідачем при звільненні позивача не виплачена сума одноразової грошової допомоги при звільненні  в розмірі 30000,64 грн.
Таким чином, відповідач при звільненні повинен був виплатити позивачу 98279,11 грн (68278,47+30000,64).
Частка суми одноразової грошової допомоги при звільненні становить  30,53 % (30000,64 грн Х 100% : 98279,11 грн)
Розмір середнього заробітку позивача за весь час затримки розрахунку становить: 89085,93 грн, отже 30,53 % від цієї суми становить 27197,93 грн.
Таким чином, підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, з урахуванням пропорційного розрахунку в розмірі 27197,93 грн.
Таким чином, суд погоджується з доводами апелянта - позивача, що судом першої інстанції в своєму рішенні неправильно застосовано принцип співмірності при визначенні розміру середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача за затримку розрахунку при звільненні.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до положень частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
Суд в межах доводів апеляційної скарги вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, тому апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню,  рішення суду першої інстанції – зміні в частині визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Керуючись статтями 308, 311, 315,  316, 317, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 )  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року у справі  № 200/6397/21 – задовольнити частково.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року у справі  № 200/6397/21 – змінити.
В абзаці третьому резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року у справі  № 200/6397/21– слова та цифри «у розмірі 30288,60 грн» замінити словами та цифрами « в розмірі 27197 (двадцять сім тисяч сто дев`яносто сім) гривень 93 копійки»
В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року у справі  № 200/6397/21 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 23 травня 2022  року.
Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення в порядку, визначеному ст. 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 23 травня 2022 року.

Головуючий суддя                                                                                   І.Д. Компанієць

Судді                                                                                                        Е.Г. Казначеєв

                                                                                                       І.В. Сіваченко