П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

29 серпня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 400/2462/22	
Головуючий в 1 інстанції: Ярощук В.Г.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
доповідача – судді Косцової І.П.,
суддів – Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:
визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у виплаті середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме, сум компенсації вартості за неотримане речове майно, компенсації добових витрат на відрядження, одноразової грошової допомоги при звільненні, з урахуванням індексації грошового забезпечення, по день фактичного розрахунку, а саме з 20.08.2020 року по 14.12.2021 року;
зобов`язати відповідача виплатити йому середній заробіток (грошове забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 253   881,42 грн., з урахуванням виплаченої суми 2 443,37 гривні.
В обґрунтування позову зазначено, що під час його звільнення ІНФОРМАЦІЯ_2 не в повному обсязі розрахувався з ним.
В подальшому на виконання рішення судів та за самостійно прийнятими рішеннями відповідач виплатив суму компенсації вартості за неотримане речове майно, компенсації добових витрат на відрядження, одноразову грошову допомогу при звільненні з урахуванням індексації грошового забезпечення.
Оскільки остання виплата була здійснена 14.12.2021 року, позивач вважає, шо він має право на виплату середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 червня 2022 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження, позов задоволено частково. Суд визнав протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у виплаті позивачеві середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку; зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити позивачеві середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 30.01.2020 року по 14.12.2021 року в розмірі 5 471, 80 грн. В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.
При прийнятті рішення про задоволення частини позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відповідачем при остаточному розрахунку сума компенсації у загальному розмірі 7 106,06 грн. не була виплачена позивачеві, у нього виникає обов`язок виплатити середнє грошове забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто по 14.12.2021року. 
При цьому судом зменшено належну до виплати загальну суму середнього заробітку з 167 856,3 грн. до  5 471, 8 грн. з урахуванням  принципу співмірності. 
Крім цього 13.06.2022 року Миколаївським окружним адміністративним судом у цій справі постановлено ухвалу про закриття провадження у справі в частині позовних вимог за період з 20.08.2020 року по 29.01.2021 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

В апеляційний скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати прийняте у справі судове рішення г та постановити нове про задоволення позову у повному обсязі.
В обґрунтування своїх доводів апелянт зазначив, що суд першої інстанції не врахував, що виплата компенсації за неотримане речове майно у сумі 54 816,69 грн. була здійснена 20.10.2020 року, виплата індексації у сумі 2 446,14 грн. – 29.01.2021 року, виплата компенсації добових витрат на відрядження у сумі 5 100 грн. – 11.06.2021 року, виплата одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням індексації грошового забезпечення у сумі 2006,06 грн. – 14.12.2021 року.
Апелянт вважає, що судом протиправно не було враховано вказані суми та строки затримки у виплаті належних сум, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення з прийняттям нового про задоволення його позову в повному обсязі. 
ІНФОРМАЦІЯ_2 своїм правом на подання відзиву не скористався
У відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження. 

Фактичні обставини справи.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи,      ОСОБА_1 проходив військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_3 по 19.08.2020 року.
Відповідно до пункту 13 наказу начальника Військової служби правопорядку у Збройних Силах України – начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (по особовому складу) від 03.06.2020 № 70 позивача звільнено з військової служби у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту). Чинність контракту припиняється 11.08.2020 (а. с. 12).
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 19.08.2020 №158 з 19.08.2021 року позивача виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Згідно із цим наказом наказано виплатити позивачеві, зокрема, одноразову грошову допомогу по звільненню відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 за 18   календарних років, грошову компенсацію вартості за недоотримане речове майно в сумі 55 651,46 грн. через військову частину НОМЕР_1 (а. с. 14).
Грошовим атестатом, виданим відповідачем 20.08.2020 року, засвідчено, при звільнені позивачеві иплачено:
оклад за військовим званням в сумі 735,48 грн.;
посадовий оклад – 2 678,39 грн.;
надбавку за вислугу років 40 % – 1 365,55 грн.;
надбавку за особливості проходження служби 68,3 % – 3 264,34 грн.;
премія 53 % – 1 419,55 грн.;
таємність 10 % – 267,84 грн.;
одноразову грошову допомогу в разі звільнення з військової служби – 142 894,17 грн.;
індексацію грошового забезпечення – 138,69 грн.
28.12.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення нарахування та виплату йому середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні відповідно до вимог частини першої статті 117 КЗпП України в сумі 253 881,42 грн. з урахуванням раніше виплаченої суми 2 443,37 грн (а. с. 46-51).
Листом від 27.01.2022 №803/247/юк  відповідач відмовив позивачеві у виплаті середнього заробітку з тих підстав, що відповідно до статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. У свою чергу, положення статті 117 КЗпП України не розповсюджуються на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати (а. с. 28-29.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні, а своє право на отримання середнього грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку порушеним, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляції та висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке. 
Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
За статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Відповідно до правової позиції, наведеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16, за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП і статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.
Судова колегія зазначає, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.
Колегією суддів встановлено та підтверджено матеріалами справи, що всього згідно з грошовим атестатом  позивачеві при звільнені з військової служби виплачено грошове забезпечення в сумі 152 764,01 грн. (а .с. 22)
Отже, при звільнені з військової служби відповідачем нараховано позивачеві виплати на загальну суму 208 415,47 грн. (152 764,01 грн. грошового забезпечення + 55 651,46 грн. грошової компенсації вартості за не до отримане речове майно = 208   415,47 грн. (а. с. 20, 22).
Згідно з виписками з карткового рахунку позивача в АТКБ «ПРИВАТБАНК» 20.10.2020 року військова частина НОМЕР_1 виплатила позивачеві грошову компенсацію вартості за недоотримане речове майно в сумі 54   816,69 грн. (а. с. 21).
Позивач неодноразово звертався до суду з позовами до відповідача про зобов`язання виплатити йому відповідні види грошового забезпечення, що не були виплачені при його звільненні з військової служби.
Так, рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 у справі № 400/3573/20 зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачеві індексацію грошового забезпечення за період з 01.08.2015 року по 28.02.2018 року (а. с. 39-41).
Зазначене рішення суду відповідач виконав шляхом перерахування 29.01.2021 на картковий рахунок позивача в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» індексації грошового забезпечення в сумі 2 446,14 грн., що підтверджується випискою з карткового рахунку позивача (а. с. 27).
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.03.2021 у справі №400/5939/21 зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачеві добові витрати на відрядження за період з 21.06.2017 року по 13.09.2017 року (а .с. 35-36).
Зазначене рішення суду відповідач виконав шляхом перерахування 11.06.2021 на картковий рахунок позивача в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» коштів у сумі 5 100,00 грн (а. с. 24).
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 02.04.2021 у справі №400/502/21 зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачеві середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні (виплати суми індексації грошового забезпечення) за період з 20.08.2020 року по 29.01.2021 року в розмірі 2 443,37 грн. (а. с. 42-45).
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.06.2021 у справі №400/2405/21 зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачеві одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням індексації грошового забезпечення з урахуванням раніше виплачених сум. (а. с. 37-38).
Зазначене рішення суду відповідач виконав шляхом перерахування 14.12.2021 на картковий рахунок позивача в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням індексації грошового забезпечення з урахуванням раніше виплачених сум в розмірі 2 006,06 грн., що підтверджується випискою з карткового рахунку позивача (а. с. 26).
Отже, на користь позивача вирішено судові спори, рішеннями по яких встановлено факти невиплати з вини відповідача належних позивачеві на день виключення його зі списків особового складу грошових коштів на загальну суму 9 552,20 грн. (5 100,00 грн. + 2 006,06 грн.+ 2 446,14 грн. = 9 552,20 грн.).
Загальна сума коштів, яку позивач повинен був отримати при звільнені з військової служби становить 217 967,67 грн (208 415,47 грн (нараховані самостійно позивачем) + 9 552,20 грн (нараховані на виконання рішень судів) = 217 967,67 грн.).
З огляду на зазначене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач набув право на отримання середнього грошового забезпечення за час затримки по день фактичного розрахунку, а саме, з 30.01.2021 року по 14.12.2021 року.
Водночас, як вже зазначалось вище, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.
Такий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від               26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (постанова від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц).
Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (див. висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі         №6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від          26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі             №6-113цс16).
Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц):
- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;
- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;
- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
За обставин цієї справи колегія суддів вважає за необхідне застосувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, з огляду на таке.
Як вже зазначалось, загальна сума грошового забезпечення, що не була виплачена позивачу на день звільнення, повинна була складати 217 967,67 грн.
29.01.2021 року на користь позивача вирішено судові спори, рішеннями по яких встановлено факти невиплати з вини відповідача належних звільненому позивачу на день виключення його зі списків особового складу відповідача грошових коштів на загальну суму 7 106,06 грн (5 100,00 грн + 2 006,06 грн = 7 106,06 грн), що становить 3,26 % від 217 967,67 грн, загальної суми коштів, яку відповідач зобов`язаний був виплатити позивачу при його звільнені з військової служби (7 106,06 грн х 100 % / 217 967,67 грн = 3,26 %).
Розмір середньоденного грошового забезпечення позивача відповідно до рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 02.04.2021 року у справі №400/502/21, яке відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України має преюдиціальне значення для цієї справи, становить 527,82 грн. (а. с. 32).
Загальна тривалість затримки розрахунку за період з 30.01.2021 року по 14.12.2021 року (день фактичного розрахунку) складає 318 днів.
Отже, сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 3,26 % становить 5 471,80 грн. (527,82 грн. (середньоденний заробіток позивача) х 318 днів (тривалість затримки розрахунку) х 3,26 % = 5 471,80 грн).
З огляду на вищезазначене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути виплачений позивачеві в розмірі 5 471,80 грн. з урахуванням пропорційної часини недоплаченої суми у порівнянні із середнім заробітком.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції відповідно до ст.316 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Зважаючи, що судом першої інстанції правомірно розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст.     308,     311,     315,     316,     322,     325,     328 КАС України, суд, 
-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 червня 2022 року - залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 червня 2022 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Косцова І.П.	
Судді	    	Осіпов Ю.В.    Скрипченко В.О.