Ухвала 
25 травня 2022 року
м. Київ
справа № 159/3490/20
провадження № 61-2491ск22
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Яремка В. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12 липня 2021 року та постанову Волинського апеляційного суду від 23 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Ковельського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
20 січня 2022 року ОСОБА_1 із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на зазначені судові рішення.
Ухвалою Верховного Суду від 05 квітня 2022 року касаційну скаргу залишено без руху у зв`язку з невідповідністю касаційної скарги вимогам пункту 5 частини другої статті 392 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) (не зазначення підстав касаційного оскарження, передбачених статтею 389 цього Кодексу) та несплатою судового збору.
В ухвалі про залишення касаційної скарги без руху суд зазначив, що у касаційній скарзі заявниця як на підстави касаційного оскарження посилається на пункти 1, 4 частини другої статті 389, частину першу, пункти 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411 ЦПК України, проте, зазначаючи про наявність підстав для скасування судових рішень, які передбачені частиною першою статті 411 ЦПК України, заявниця не обґрунтувала ці підстави. Визначено, що заявниця за подання касаційної скарги має сплатити судовий збір у розмірі 1 681,60 грн.
Заявницю зобов`язано подати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, із зазначенням підстав касаційного оскарження, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, а також сплатити судовий збір.
Для усунення зазначених вище недоліків заявнику надано десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали, а також попереджено про наслідки невиконання ухвали.
Як убачається з матеріалів касаційного провадження копію ухвали Верховного Суду від 05 квітня 2022 року надіслано заявниці на вказану в касаційній скарзі адресу засобами поштового зв`язку та вручено 29 квітня 2022 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (тре-номер 0306308251502). Строк виконання ухвали сплив 09 травня 2022 року.
05 травня 2022 року на виконання ухвали про залишення касаційної скарги без руху заявниця надіслала квитанцію про сплату судового збору у розмірі 1 681,60 грн.
Проте заявниця не виконала повністю вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху, зокрема у визначений судом строк не подала уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
Таким чином, ухвала Верховного Суду від 05 квітня 2022 року про залишення касаційної скарги без руху не виконана, заявниця не усунула недоліків касаційної скарги, не подала уточненої касаційної скарги, а отже, скарга не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, що перешкоджає суду вирішити питання про відкриття касаційного провадження. 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Golder v. the United Kingdom» (Голдер проти Сполученого Королівства) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.
Отже, зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
Касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.
Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявниці.
Тому касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає визнанню неподаною та поверненню заявниці.
Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12 липня 2021 року та постанову Волинського апеляційного суду від 23 грудня 2021 року вважати неподаною та повернути заявниці.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                             В. В. Яремко