ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2525/22 Справа № 191/2602/20  Категорія 81 	  	Суддя у 1-й інстанції - Костеленко Я.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2022 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
       головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
       суддів – Єлізаренко І.А., Красвітної Т.П.
       при секретарі - Кравченко Р.В.
       розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу 
       за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2021 року про закриття провадження 
у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення коштів як відшкодування завданої моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2021 року провадження у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення коштів, як відшкодування завданої моральної шкоди, закрито. 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що вказані позовні вимоги позивачів вже були предметом розгляду справи і є рішення суду, яке набрало законної сили у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Не погодившись з ухвалою суду,  ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції.   
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував підстави позову та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, оскільки даний позов заявлено з інших підстав, аніж в раніше поданому позові. 
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду, виходячи з наступного. 
Ухвалюючи судове рішення про закриття провадження у справі, суд першої інстанції, керувався положеннями ст. 255 ЦПК України та виходив із того, що набрало законної сили рішення суду, постановлене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Однак колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Судом встановлено, що рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2016 року у справі №191/2781/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа ОСОБА_1 про стягнення коштів, як відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1 764 грн. 28 коп. Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 витрати по оплаті судового збору в сумі 523 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.14-16).
Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2016 року апеляційну скаргу  ОСОБА_3  задоволено частково. Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2016 року в частині задоволення позовних вимог скасовано та у скасованій частині ухвалено нове рішення, яким відмовлено  ОСОБА_2  у задоволенні позовних вимог до  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа  ОСОБА_1  про стягнення коштів як відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди (а.с.17-19).
У вересні 2020 року  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_1  звернулися до суду з позовом до  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5  про стягнення коштів у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди (а.с.1-3).
Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.
Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.
Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.
Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
Зазначена позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі №640/7778/18.
Зважаючи на те, що новий позов ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у справі, яка переглядається подано у вересні 2020 року, стверджувати про те, що вказані вимоги позивачів були предметом розгляду справи №191/2781/15-ц і наявне рішення суду, яке набрало законної сили, підстав немає, оскільки змінився склад учасників цивільного процесу, вимогами яких є відшкодування завданої моральної шкоди, та наявні обставини (кримінальне провадження), які виникли після ухвалення судового рішення у справі №191/2781/15-ц, та не могли бути враховані судом. 
На зазначене вище, суд першої інстанції на вищенаведені обставини уваги не звернув та помилково дійшов висновку про закриття провадження у справі.
На підставі викладеного, ухвала суду першої інстанції про закриття провадження у справі, як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 379, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2021 року про закриття провадження скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.       
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: І.А. Єлізаренко

Т.П. Красвітна