П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

19 квітня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 400/8812/21	
Головуючий в 1 інстанції: Устинов І. А.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Шляхтицького О.І.,
суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,
секретар – Вишневська А.В.,

за участю представника відповідача – Черно К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду  від 06.12.2021 по справі  № 400/8812/21 за позовом     ОСОБА_1 до     військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,-

                                        В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 з вимогами:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 27.07.2018 включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 4 463 гривні 15 копійок, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 “Порядку проведення індексації грошових доходів населення”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення 4463 гривні 15 копійок за період з 01.03.2018 по 27.07.2018 включно в сумі 21739 гривень 86 копійок, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 “Порядку проведення індексації грошових доходів населення”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 “Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44 з урахуванням раніше виплачених сум.
Миколаївський окружний адміністративний суд ухвалою від 06.12.2021 закрив провадження у справі № 400/8812/21.
Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив із того, що предмет спору у справі № 400/8812/21 фактично спрямований на виконання іншого судового рішення, а саме: рішення Миколаївського окружного адміністративного суду  від 09.10.2020 у справі № 400/3198/20.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та передати справу для продовження розгляду, зобов`язавши суд відкрити провадження у справі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що вимоги щодо нарахування та виплати щомісячної фіксованої індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 27.07.2018 на підставі абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінета Міністрів України від 17.07.2003 №1078 в рамках справи № 400/3198/20 не розглядались.
Також апелянт  заявив клопотання  про розгляд апеляційної скарги без його участі (а.с.70).
 Розгляд апеляційної скарги  призначено до розгляду на 01.03.2022 о 12:00.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженим Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ, з 24.02.2022 року в Україні введений воєнний стан строком на 30 діб, у зв`язку із чим розгляд справи відкладено на 19.04.2022 о 12.00.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як встановлено під час розгляду справи та підтверджено матеріалами справи, позовна заява   ОСОБА_1 по справі № 400/8812/21 обґрунтована тим, що відповідач, на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09.10.2020 у справі № 400/3198/20  нарахував та виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 25.04.2016 по 06.11.2017, з 09.12.2017 по 28.02.2018 включно в сумі 70 581,41грн. Проте, як вважає позивач , Військова частина НОМЕР_1  всупереч вимогам  постанови КМУ "Про Затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення" від 17.07.2003 № 1078   не виплатила   ОСОБА_1 щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення в розмірі 4463,15 грн. в місяць та за період з 01.03.20218 по 27.07.2018 в сумі 21 739,86 грн., що стало підставою для звернення позивача до суду з позовом у справі № 400/8812/21.
В свою чергу, рішенням суду від 09.10.2020 у справі № 400/3198/20 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1   індексацію грошового забезпечення за період з 25.04.2016 по 06.11.2017 та з 08.12.2017 по 27.07.2018, з врахуванням базового місяця  у період з 25.04.2016   по 06.11.2017, з 08.12.2017 по 28.02.2018 - січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 по 27.07.2018 - березня 2018. Вказане рішення суду набрало законної сили 17.11.2021, а судом на виконання такого рішення видано виконавчий лист.
Тобто, апелянтом оскаржуються  дії відповідача, вчинені на виконання рішення суду від 09.10.2020 у справі № 400/3198/20.
Відповідно до статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».
Згідно з положеннями частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
В частині першій статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» йдеться про те, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
З аналізу вищезазначених законодавчих норм убачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а.
Згідно статті 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.
Відповідно до вимог статті 383 КАС України особа-позивач на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.
Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.
Вищезазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Крім того, колегія суддів зауважує, що винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, буде суперечити статті 129-1 Конституції України.
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.
Варто також додати , що у  постанові Великої Палати  Верховного Суду  від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15 -ц    висловлена  правова позиція про необхідність  застосування судами принципу процесуальної економії, тобто  «один спір – одна справа», а суд вживає заходи для запобігання розпорошення одного спору між різними справами.
Відтак, застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії) ( див. п.94 постанові Великої Палати  Верховного Суду від 06 квітня 2021 року, справа N 910/10011/19.
Отже, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що позивач у цій справі обрав спосіб захисту шляхом подання позову про визнання протиправними дій, вчинених на виконання рішення суду. Проте спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення. 
Таким чином, враховуючи те, що позивачем оскаржуються  дії відповідача, вчинені на виконання рішення суду від 09.10.2020 у справі № 400/3198/20, колегія суддів зазначає, що вони можуть бути оскаржені відповідно до статті 383 КАС України.
Такий порядок оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого на виконання судового рішення, є більш оптимальним для особи, яка вважає що її права порушені, з огляду, зокрема, на положення частини п`ятої статті 383 КАС України, відповідно до якої, розгляд заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень здійснюється судом протягом 10 днів, з дня її отримання.
Відповідно до частини шостої цієї статті, за наявності підстав для задоволення заяви, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону; у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.
Отже, якщо позивач вважає протиправними рішення, дії чи бездіяльність відповідача, вчинені на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09.10.2020 у справі № 400/3198/20, то він може звернутись до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача, а не пред`являти новий адміністративний позов, про що було роз`яснено судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі № 522/10140/17.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи зводяться до не згоди із повнотою рішення суду по справі № 400/3198/20 та правильність висновків суду не спростовують.
Додатково колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити апелянту, що строк, передбачений частиною четвертою статті 383 КАС України, за наявності причин, які можуть бути визнані судом у справі № 400/3198/20 поважними, підлягає поновленню, зокрема, з огляду на закриття провадження у справі №400/8812/21.
Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
З приводу  доводів  апелянта про те, що судом у справі № 400/3198/20  вимоги щодо нарахування та виплати  щомісячної фіксованої  індексації грошового забезпечення за період  з 01.03.2018 по 27.07.2018 на підставі абз. 4 пункту 5 постанови Кабінета Міністрів України від 17.07.2003 № 1078  не вирішувались, аргументуючи це тим,  що  у справі № 400/3198/20 предметом спору  було право позивача на отримання  індексації грошового забезпечення  за час проходження  ним військової служби . У справі № 400/8812/21 предметом спору  є право позивача на отримання  щомісячної фіксованої індексації грошового забезпечення, яка розраховується на підставі абз. 4 пункту 5 постанови Кабінета Міністрів України від 17.07.2003 №1078, варто зауважити, що відповідно абз.а  першого пункту 5 цієї Постанови,  у разі підвищення тарифних ставок (посадових окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у  пункті 2  цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Пунктом першої  постанови Кабінета Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, державних та приватних виконавців, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.
Тобто  підставою для  здійснення  індексація є зростання споживчих цін.
Як  убачається із змісту   рішення  Миколаївського окружного  адміністративного суду  від 09.10.2021 по справі №400/3198/20 (а.с.46-50), суд   розглядав  позовні вимоги позивача  з відповідним обґрунтуванням позву,  зокрема і правомірність  дій відповідача щодо невиплати індексації  у зв`язку із зростанням  споживчих цін, що  спростовує  доводи апелянта  про  відмінність  предметів спору  у справах  № 400/3198/20  та № 400/8812/21 відповідно.
 Окрім того, подаючи адміністративний позов по справі № 400/8812/21,   ОСОБА_1  самостійно зазначив, що «…  на виконання рішення  Миколаївського окружного адміністративного суду  від 09.10.2020 у справі  ….. відповідачем  в порушення  абзаців 4.5.6 пункту 5 постанови Кабінета Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 не сплачено на  його користь   щомісячну  фіксовану індексацію грошового забезпечення  в розмірі 4 463,15 грн. в місяць…».
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, ,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без  задоволення, а ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду  від 06.12.2021 по справі  № 400/8812/21 – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
          Дата складення та підписання повного тексту судового рішення – 20 квітня 2022 року.

Головуючий суддя 	 	Шляхтицький О.І.	
Судді	    	Домусчі С.Д.    Семенюк Г.В.