ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3246/22 Справа № 173/1723/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Петрюк Т. М. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2022 року                                                                м. Дніпро
       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Максюти Ж.І.
суддів Свистунової О.В., Пищиди М.М.
за участю секретаря Кравченка Р.В.
       розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2021 року та додаткове рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення,-

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2020 позивач ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення до відповідача ОСОБА_3 . В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що він є власником 1\2 квартири АДРЕСА_1 . Право власності у нього виникло на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке було зареєстроване в спадковому реєстрі 17.08.2017 року
Позивач неодноразово намагався вселитись в належну йому квартиру, та користуватись нею, але відповідач ОСОБА_3 , чинить йому перешкоди, не пускає його до квартири, чим порушує його права, як власника квартири. Вирішити дане питання мирним шляхом не дало будь-якого результату.
Відповідач не йшов з ним на будь-які контакти, та й тепер не контактує з ним, що й стало підставою звернення до суду.
Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.
Усунуто перешкоди ОСОБА_2 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом вселення у спірну квартиру.
Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 840 грн.. 80 коп. в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору.
Додатковим рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2021 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на відшкодування судових витрат за надання правової допомоги у сумі 15500 грн. 
Не погоджуючись з рішеннями суду, 24.01.2022 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати у повному обсязі, та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 , мотивуючи тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права, вказує, що позивачем не правильно обраний спосіб захисту порушеного права, оскільки позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення до неналежного відповідача.
Також вважає незаконним додаткове рішення про стягнення на користь позивача судових витрат за надання правової допомоги в сумі 15500 грн., оскільки такі позовні вимоги у позові не заявлялись, заява про відшкодування понесених витрат була зроблена представником позивача протягом п`яти днів з дня ухвалення судового рішення, а тому він був позбавлений можливості надати будь-які пояснення та клопотання про зменшення витрат на правову допомогу виходячи із спів мірності задоволених позовних вимог. 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Позивач є власником Ѕ частини спірної квартири, тому має право проживати в ній незалежно від того чи він є членом сім`ї особи, яка в даній квартирі проживає, чи ні. Оскільки позивачеві належить на праві власності Ѕ частина спірної квартири, тобто ідеальна доля. Він має право користуватись належною йому частиною. Вирішення питання якими саме приміщеннями квартири буде користуватись позивач він може лише з іншим співвласником квартири який на даний час відсутній.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1 , належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 17.08.2017 року державним нотаріусом Першої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області відповідно до якого позивач ОСОБА_2 , є власником Ѕ частини вказаної квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину та витягом про реєстрацію права власності (а.с.).
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 17.08.2017 року державним нотаріусом Першої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області зазначено, що другим спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 є його син, ОСОБА_4 , який свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частини вищезазначеної квартири не отримав.
Однак, порядок та можливість оформлення свого право власності в порядку спадкування за законом на 1\2 частину квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4 не втратив, та має можливість оформити його в будь-який час на свій розсуд.
Також з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрований та проживає в квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується адресною довідкою та не оспорюється самим відповідачем (а.с 
В суді першої інстанції підтверджено факт наявності перешкод позивачеві у користуванні спірною квартирою саме з боку відповідача ОСОБА_3 , а саме, з акту, складеного та підписаного депутатом Верхньодніпровської міської ради від 13.01.2020 року, вбачається, що позивач разом з депутатом намагались потрапити до квартири АДРЕСА_1 , але особи які проживають в даній квартирі їх до спірної квартири не пустили, мотивуючи, що позивач не має будь-яких прав на дану квартиру та повідомили, щоб вирішували питання доступу до Ѕ частини квартири у ОСОБА_4 , оскільки друга половини квартири належить йому. Депутат в телефонному режимі звернувся до ОСОБА_4 , з приводу користування ОСОБА_2 ,. спірною квартирою, але ОСОБА_4 ,. сказав, щоб за всіма питаннями звертались не до нього, а до родини ОСОБА_6 , і що в нього немає ніяких документів щодо спадщини.
Вказані обставини підтверджені показаннями свідка ОСОБА_7 , який пояснив в суді, що він разом із ОСОБА_2 приїжджали в м. Верхньодніпровськ до будинку, в якому ОСОБА_2 , має квартиру. Проте їх до квартири не пустили. Жінка, яка була в квартирі відповіла, що чоловіка немає вдома і вона їх до квартири не пусте.
Свідок ОСОБА_8 , пояснила, що вона є дружиною ОСОБА_3 , та проживає з чоловіком в спірній квартирі з 2000 року. До їх квартири ніхто не приходив і не телефонував. Вона нікого не знає і питання про допуск до квартири нею не вирішувалось.
Суд першої інстанції критично поставився до показань свідка ОСОБА_8 , та зазначив, що даний свідок є дружиною відповідача ОСОБА_3 , та є особою заінтересованою у вирішенні спору. Крім того її показання спростовуються поясненнями відповідача та третьої особи, ОСОБА_4 , які хоч і вказують на те, що позивач до спірної квартири не приходив, але зазначають, що позивача ніхто до спірної квартири не пустить, що позивач приходив до квартири з іншими чоловіками та погрожував вибити двері. Тобто підтверджують факт, що позивач намагався потрапити до спірної квартири. 
Апеляційний суд повністю погоджується з такими висновками районного суду, оскільки вони узгоджуються з дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, які є належними до предмету спору.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач звертаючись до суду правильно обрав спосіб захисту свого порушеного права, а саме - усунення перешкод у користуванні належною йому на праві власності часткою квартири шляхом вселення в неї.
Даний спосіб захисту порушених прав, передбачений ст. 16, 391 ЦК України та нормами ЖК УРСР. 
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України - Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч.3, ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч. 1,3,4 ст. 355, ч. 1 ст. 366 ЦК України - майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.
Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Відповідно до ч.1.2, 3 ст. 258 ЦК України - Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Як вже зазначалось вище, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 17.08.2017 року державним нотаріусом Першої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області позивач і ОСОБА_4 , є спадкоємцями майна померлого ОСОБА_5 , в рівних частинах. Спадщина складається з квартири АДРЕСА_1 .
Позивач оформив своє право власності на Ѕ частину вищезазначеної квартири, а третя особа - ОСОБА_4 , своє право власності на належну йому частину квартири не оформив.
Відповідач, який проживає в спірній квартирі, фактично проживає в ній без відповідних правових підстав, оскільки представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що його довіритель не є членом сім`ї позивача. А позивач, як власник частини спірної квартири, не надав відповідачу згоди на проживання в ній.
Обставини, за яких відповідач ОСОБА_3 стверджував, що його покійний відчим ОСОБА_5 , подарував йому спірну квартиру АДРЕСА_1 . Дніпропетровської області, були ретельно перевірені судом першої інстанції, та не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 у даному спорі є неналежним відповідачем, колегія судді вважає необґрунтованими, оскільки в судовому засіданні факт порушення прав позивача щодо користування належною йому на праві власності 1\2 частиною квартири, саме з боку відповідач ОСОБА_3 , оскільки останній на час розгляду справи проживає у спірній квартирі та безпосередньо чинить перешкоди позивачу у вселенні до квартири, був доведений суду належними та допустимими доказами.
Крім того, судовим рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2020 року, у справі 173\101\20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про вселення та усунення перешкод у користуванні квартирою,було встановлено, що ОСОБА_4 , як другий співвласник 1\2 частини спірної квартири права позивача не порушує, та не створює йому перешкод у користуванні, оскільки в спірній квартирі не проживає, та нею не користується, а тому саме він є неналежним відповідачем в даних правовідносинах.
Стосовно доводів апеляційної скарги про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 15500 грн. слід зазначити наступне.
Положеннями ст. ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1)на професійну правничу допомогу; 2)пов`язані із залученням свідків,спеціалістів,перекладачів,експертів та проведенням експертизи; 3)пов`язані з витребуванням доказів,проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням,забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Відповідно до ст.137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З матеріалів справи вбачається, що до судових дебатів, відповідно до вимог ст.141 ч.8 ЦПК України, адвокатом Бєліком С.П., який діяв в інтересах ОСОБА_2 було подана заява про відшкодування судових витрат на правову допомогу (а.с. 166-168)
До заяви про відшкодування понесених судових витрат за надання правничої допомоги додано: копію договору № 15/07/20 від 15.07.2020 року про надання правничої допомоги, укладений між адвокатським об`єднанням «Адвокатська фірма «ДАЦ» в особі директора об`єднання Бєліка С.П., та позивачем, копією додаткової угоди № 0 до договору № 15/07/20, копія Акту (зведеного) з описом які послуги надавались адвокатом, їх тривалість, а також копії квитанцій № 034410023 від 19.03.2021 року на суму 2 500.00 грн., і № 034410016 від 22.06.2021 року на суму 7 500.00 грн., № 034410003 від 14.05.2021 року на суму 5 500 .00 грн.
При вирішенні питання про розмір судових витрат, що підлягають відшкодуванню судом першої інстанції правильно враховано, що спір між сторонами стосується немайнових правовідносин. Справа не складає значного публічного інтересу, але спір є актуальним для позивача оскільки порушується його право власності на майно та право на житло, справа розглядалась протягом тривалого періоду часу. Представник позивача приймав активну участь у всіх судових засіданнях. Відповідачем та представником відповідача не надано клопотань про зменшення витрат на правову допомогу виходячи із їх співмірності. 
З урахуванням всіх вищенаведених обставин, а також пропорційності та співмірності понесених судових витрат відносно предмета спору, судом першої інстанції обґрунтовано ухвалено додаткове рішення про задоволення вимоги про відшкодування відповідачем позивачеві понесених судових витрат за надання правової допомоги у розмірі 15 500.00 (п`ятнадцять тисячі п`ятсот) грн., 
Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального право при ухвалені додаткового рішення про відшкодування витрат на правову допомогу є необґрунтованими.
Так, згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Відповідно до п.8 ч.2 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження)
Доводи відповідача та представника відповідача, про те, що позивач не є членом сім`ї відповідача, тому він не може бути туди вселеним, що позивач не зазначив конкретно кімнату чи іншу частину квартири, куди його потрібно вселити є безпідставними і несуттєвими для вирішення даного спору. Оскільки факт наявності перешкод позивачеві у користування належною йому власністю підтверджується наданими суду доказами. Позивач є власником Ѕ частини спірної квартири, тому має право проживати в ній незалежно від того чи він є членом сім`ї особи, яка в даній квартирі проживає, чи ні. Оскільки позивачеві належить на праві власності Ѕ частина спірної квартири, тобто ідеальна доля. Він має право користуватись належною йому частиною. Вирішення питання якими саме приміщеннями квартири буде користуватись позивач він може лише з іншим співвласником квартири який на даний час відсутній.
Доводи представника позивача про те, що відповідач є неналежним відповідачем, суд також вважає безпідставними, оскільки саме відповідач, фактично проживає у спірній квартирі, користується нею в цілому, та чинить позивачеві перешкоди у користуванні спірною квартирою, тобто є саме тією особою, яка повинна відповідати за даним позовом, так як порушує права позивача. Крім того, як вже зазначалось вище інший спадкоємець, який прийняв спадщину, подавши до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, своїх спадкових прав не оформив, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 403/2012, відкритої після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Тобто фактично інший співвласник зазначеної вище квартири на час розгляду справи відсутній, так як не отримав правовстановлюючого документа, та не зареєстрував своє право власності. Відповідно позов до ОСОБА_5 не може бути пред`явленим, оскільки на час розгляду справи у нього ще не виникло право власності на іншу Ѕ частину спірної квартири. Він не проживає в спірній квартирі та фактичних перешкод позивачеві у користуванні квартирою не чинить.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення норм діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд апеляційної інстанції, залишаючи судове рішення без змін, не змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
       Рішення Верхньодніпровскього районного суду м. Дніпродзержинська від 13 грудня 2021 року - залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Головуючий:                                                                Ж.І. Максюта 

Судді:                                                                        О.В. Свистунова

                                                                               М.М. Пищида