П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
23 серпня 2022 року                                                                                        місто  Київ
                                                                                                                 справа № 373/673/18
                                                                                           провадження №22-ц/824/1982/2022
 
 Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,
 
сторони: 
позивач -    ОСОБА_1 
відповідач -  ОСОБА_2 
відповідач - ОСОБА_3 
відповідач - ОСОБА_4 
відповідач - ОСОБА_5 
відповідач - ОСОБА_6 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2   
на  рішення Переяслав- Хмельницького міськрайонногоо суду Київської області  від 3 червня 2021  року, ухвалене у складі судді Рева О.І., 
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи: приватний нотаріус Переяслав- Хмельницького міського нотаріального округу Київської області Почтарьов Сергій Олександрович, ОСОБА_7 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та іпотеки нежитлової будівлі, -
В С Т А Н О В И В:
 
У квітні 2018 року  позивач ОСОБА_1 звернувся   до суду з позовом  до відповідачів про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та іпотеки нежитлової будівлі.
Позов обґрунтовано тим, що  у липні 2016 року він звернувся до суду з позовом, у якому просив витребувати з незаконного володіння ОСОБА_6 нежитлову будівлю загальною площею 116,40 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності.
Заочним рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2017 року, яке  залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 6 грудня 2017 року,  позов задоволено. 
Під час розгляду справи за позовом ОСОБА_1 про витребування майна із чужого незаконного володіння, ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області  від 7 липня 2016 року позов ОСОБА_1 було забезпечено шляхом накладення арешту на нежитлову будівлю.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, 16 березня 2017 року приватним нотаріусом Переяслав_Хмельницького міського нотаріального округу Почтарьовим С.О. внесено записи про право власності № 19477985, № 19477923, № 19477957, відповідно до яких витребувана  нежитлова будівля була зареєстрована у формі спільної часткової власності за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на підставі договорів купівлі-продажу від 16 березня 2017 року, укладеним з ОСОБА_6 .
Незважаючи на ухвалу суду від 7 липня 2016 року, якою було накладено арешт на спірне майно, ОСОБА_6 уклав поза межами цивільної дієздатності договори купівлі-продажу з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .. Той факт, що встановлені ухвалою суду про забезпечення позову обмеження не були зареєстровані у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не може слугувати підставою для висновку про відсутність таких обмежень і про те, що відповідач має право вільно розпоряджатися нерухомими майном, якщо про встановлену судом заборону відчужувати майно відповідачу було відомо.
З огляду на зазначене, стає зрозуміло, що укладені договори купівлі-продажу, які позивач просить визнати недійсними, не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними та були укладені поза межами необхідного обсягу цивільної дієздатності.
Крім того, із даних інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 106660161 від 7 грудня 2017 року позивач дізнався про те, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 передали спірну нежитлову будівлю в іпотеку гр.. ОСОБА_5 за договором іпотеки, укладеного 27 листопада 2017 року.
Відтак, позивач вважає, що в момент здійснення вказаного правочину, без відповідного обсягу цивільної дієздатності відповідачі передали в іпотеку спірне майно, при тому, що останнє перебувало під арештом відповідно до ухвали Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області.
Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 3 червня 2021 року  позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі від 16 березня 2017 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , що був посвідчений приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького міського нотаріального округу Київської області Почтарьовим С.О. 
Визнано недійсним договір іпотеки від 27 листопада 2017 року, укладеним між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , і ОСОБА_3 , що був посвідчений приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького міського нотаріального округу Київської області Почтарьовим С.О.
Не погоджуючись з таким рішенням,  ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в який просить  скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову. Апелянт вважає судове рішення незаконним та необґрунтованим, адже суд неповно з`ясував обставини справи, що мають значення для справи. Зокрема, посилається на те, що  суд першої інстанції не мав права задовольняти позов щодо майна, яке знаходиться у спільній сумісний власності подружжя, та не належить ОСОБА_1 одноосібно. Позивач ОСОБА_1 не надав жодного доказу, який би підтверджував, що нежитлова будівля є його власністю.
Також зазначає, що оскільки ОСОБА_1 не подавав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність в судовому засіданні 3 червня 2021 року, суд мав би залишити його позов без розгляду, а не ухвалювати рішення.
Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористалися.
В судове засідання  позивач ОСОБА_1 , відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи: ОСОБА_7 , приватний нотаріус Переяслав-Хмельницького міського нотаріального округу Київської області Почтарьов С.О. не з`явилися, про день та час розгляду справи  повідомлені, що підтверджується  повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 50-54 т.4).  Рекомендовані поштові повідомлення на ім`я ОСОБА_5 , ОСОБА_9 повернуті до суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою» (т.4 а.с.48-49, 55-56). Від приватного нотаріуса Переяслав-Хмельницького міського нотаріального округу Київської області Почтарьова С.О. надійшов лист, в якому він просить, справу, призначену на 22 червня 2022 року, розглядати у його відсутність (т.4 а.с.57). Інші учасники справи причини своєї неявки суду не повідомили. Зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, суд вважав можливим розглянути справу у відсутність осіб, які не з`явилися, будучи повідомленими про день, час та місце розгляду справи.
Оскільки  рішення ухвалене за відсутністю учасників справи, то датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).
Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі   рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга  не підлягає  задоволенню, виходячи з наступного.
Судом установлено, що у липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду  Київської області з позовом, в якому просив витребувати нежитлову будівлю, що належить ОСОБА_1 з незаконного володіння  ОСОБА_6 , скасувати запис про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно № 11505831 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яке внесене на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 7 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Шевченко І.Л.;  скасувати запис про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно № 11024188 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яке внесене на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 3 вересня 2015 року приватний нотаріус Єгорова М.Є. В порядку забезпечення позову просив про накладення арешту на нежитлову будівлю, загальною площею 116,40 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , та забороною відчуження будь-якими способами.
Ухвалою Переяслав-Хмельницького  міськрайонного суду Київської області  від 7 липня 2016 року з метою забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , приватного нотаріуса  Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л., треті особи: ОСОБА_7 ,  ОСОБА_10 , ТОВ «Фінансова компанія «Базель Фінанс», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Єгорова М.Є. про витребування  майна з чужого незаконного володіння було накладено арешт на нежитлову будівлю, загальною площею 116,40 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що зареєстрована за ОСОБА_6 , до набрання законної сили рішення суду в даній справі.
Заочним рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , приватного нотаріуса  Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л., треті особи: ОСОБА_7 ,  ОСОБА_10 , ТОВ «Фінансова компанія «Базель Фінанс», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Єгорова М.Є. про витребування  майна з чужого незаконного володіння задоволено.
За цим судовим рішенням  витребувано з незаконного володіння ОСОБА_6 нежитлову будівлю, загальною площею 116,40 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 й ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності. Окрім того, скасовано запис № 11505831 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію речового права на нежитлову будівлю, загальною площею 116,40 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 , який внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 251066665 від 7 жовтня 2015 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. Також, скасовано запис № 11024188 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію речового права на нежитлову будівлю, загальною площею 116,40 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 , який внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 24122203 від 3 вересня 2019 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є..
Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 21 липня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_6 про перегляд заочного рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2017 року відмовлено.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 6 грудня 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_6 відхилена, а заочне рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2017 року залишено без змін.
Крім того, судом установлено, що 16 березня 2017 року  ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу нежитлової будівлі продав, а ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 купили спірну нежитлову будівлю.
На момент вчинення цього правочину Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права містив відомості про те, що власником спірного майна є ОСОБА_6 . Власником земельної ділянки, на якій спірне майно розташоване, є Переяслав-Хмельницька міська рада і ця ділянка перебуває в оренді ОСОБА_7 . Під забороною на відчуження спірне майно не перебувало, хоча була постановлена ухвала Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 7 липня 2016 року про арешт цього майна. Таке майно також перебувало в іпотеці, де іпотеко держателем визначено ТОВ «Банк «Фінанси і кредит».
27 листопада 2017 року ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 передали в іпотеку спірне майно іпотеко держателю ОСОБА_5 в рахунок забезпечення договору позики від 27 листопада 2017 року на суму 227730 грн.
Тобто, через 6 календарних днів від дня ухвалення заочного рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 10 березня 2017 року відповідач ОСОБА_6 здійснив  відчуження спірного майна, що перебувало під арештом, відповідачам ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .. Такий правочин був вчинений ОСОБА_6 , якому було відомо про наявність спору щодо спірного майна в період, коли таке майно перебувало під арештом, а судове рішення про витребування цього майна з незаконного чужого володіння не набрало законної сили.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що  відповідач ОСОБА_6 на момент вчинення оспорюваного договору не мав повного об`єму цивільного права (права власності), оскільки був обмежений у праві розпорядження спірним майном; його дії суперечили загальним засадам цивільного законодавства, що визначені в ст.3 ЦК України - неприпустимість позбавлення права власності та недобросовісність, а тому на підставі ч.1 ст.215 ЦК України з підстав, що визначені ч.1 ст.203 ЦК України, суд  першої інстанції вважав наявними підстави для визнання  договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, загальною площею 116,40 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що був укладений 16 березня 2017 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , недійсним.
Ухвалюючи рішення про визнання недійсним договору іпотеки, суд першої інстанції виходив із того, що враховуючи той факт, що у відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 як у покупців за договором купівлі-продажу від 16 березня 2017 року, який у подальшому було визнано недійсним, не виникло правомочностей власника майна, необхідних для передання останнього в іпотеку, та з врахуванням визначених чинним законодавством наслідків недійсності правочину, суд дійшов висновку, що оспорюваний договір іпотеки укладений з порушенням вимог законодавства.
Такі висновки суду першої інстанції  відповідають встановленим обставинам, судом першої інстанції правильно застосовані норми матеріального права, порушення вимог процесуального права не встановлено.
 Відповідно до приписів ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Презумпція правомірності правочину визначена ст.204 ЦК України, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Зміст правочину не морже суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання  стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину ( ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України).
Згідно з ч.ч.2, 3 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлення законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин  може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (ст.216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли в зв`язку з вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним.
При цьому правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України).
З огляду на зазначені приписи, правила ст.ст.15, 16 ЦК України, а також ст.ст.1, 3-5, 265 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.
Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не булла стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (ч.3 ст.215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щодо сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.
ОСОБА_1 домагається визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлової будівлі та договору іпотеки, стороною яких він не є.
Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення ст.ст. 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення  позову. При цьому відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Отже, метою забезпечення позову є  вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на  користь  позивача в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
З урахуванням особливостей мети забезпечення позову, заява про забезпечення позову розглядається судом у день її надходження, копія ухвали про забезпечення позову  надсилається заявнику та заінтересованим особам негайно після її постановлення, відповідна ухвала суду виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень, і крім того, наявність оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову ( ст.154 ЦПК України). Тому той факт, що встановлені судом в ухвалі обмеження не було зареєстровано у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачено Законом України  від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», сам по собі не може слугувати підставою для висновку про відсутність такого обмеження і про те, що відповідач має право вільно розпоряджатися нерухомим майном, якщо про встановлену судом заборону відчужувати майно відповідачу достеменно відомо.
Встановивши, що  відчуження нежитлової будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відбулось ОСОБА_6 , в той час коли ця будівля знаходилась під арештом, вжитим як заходи забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 про витребування цієї будівлі з незаконного володіння ОСОБА_6 , якому  було достеменно відомо про наявність спору щодо спірного об`єкту та наявність заборони на його відчуження, суд першої інстанції дійшов  правильного висновку про наявність, передбачених ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України, підстав для визнання договору купівлі-продажу  від 16 березня 2017 року недійсним. Відповідно суд першої інстанції дійшов  правильного висновку про наявність підстав для визнання недійсним договору іпотеки, який був укладений особами, в яких правомочностей власника майна, необхідних для передання останнього в іпотеку, не виникло, через визнання недійсним договору купівлі-продажу, сторонами якого були ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .
Доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд першої інстанції не мав права задовольняти позов щодо майна, яке знаходиться у спільній сумісний власності подружжя, та не належить ОСОБА_1 одноосібно, а позивач ОСОБА_1 не надав жодного доказу, який би підтверджував, що нежитлова будівля є його власністю, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.4,5 ст.82 ЦПК України обставини. Встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при  розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно  певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Рішенням  Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2017 року встановлено, що  нежитлова будівля, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,   перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , як така, що придбана у період  перебування останніх у шлюбі. Цим же рішенням  на підставі ст.388 ЦК України витребувано з незаконного володіння ОСОБА_6 спірну нежитлову будівлю, яка належить ОСОБА_1 та ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності. Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2017 року залишено без змін  ухвалою Апеляційного суду Київської області від 6 грудня 2017 року.
Отже, цим рішенням установлено, що ОСОБА_1 є співвласником спірної нежитлової будівлі. В розумінні ст.215 ЦК України ОСОБА_1 є заінтересованою особою, який має право оспорювати договір купівлі-продажу від 16 березня 2017 року, укладеного між ОСОБА_6 , як продавцем, та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , як покупцями. Позивач не був стороною цього договору, однак за цим договором ОСОБА_6 здійснив відчуження об`єкту нерухомого майна в порушення заборони, встановленої судом у порядку забезпечення іншого позову тієї самої особи ОСОБА_1 , на користь якого  Переяслав - Хмельницьким міськрайонним судом Київської області  10 березня 2017 року було ухвалено рішення суду.
Доводи апеляційної скарги в тій частині, що  оскільки ОСОБА_1 не подавав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність в судовому засіданні 3 червня 2021 року, суд мав би залишити його позов без розгляду, а не ухвалювати рішення,  є безпідставними.
Як убачається з матеріалів справи  22 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив розглянути цивільну справу за його позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: приватний нотаріус Почтарьов С.О., про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нежитлової будівлі та договору іпотеки, скасування записів про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, за відсутності позивача (т.2  а.с. 57).
Цивільне процесуальне законодавство не вимагає подачі заяви про розгляд справи у відсутність  позивача на кожне судове засідання. Подачі однієї заяви, в який позивач просить розглядати справу, не в конкретний день, а взагалі, у його відсутність, є достатнім для розгляду справи без нього і ухвалення судового рішення. Натомість постановлення ухвали про залишення позову без розгляду за таких обставин  було б порушенням норм процесуального  права.
Інших доводів апеляційна скарга ОСОБА_2 немає.
За змістом ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права,  доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України  є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись  ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390  ЦПК  України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_2    залишити без задоволення.
Рішення Переяслав- Хмельницького міськрайонногоо суду Київської області  від 3 червня 2021  року  залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
 
Повна постанова складена 23 серпня 2022 року.

 
Суддя-доповідач:                                                                     О.І. Шкоріна 

Судді:                                                                                         Л.Д.Поливач                                                                                                   

                                                                                                    А.М.Стрижеус