КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

№ справи: 756/5892/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1438/2022
Головуючий у суді першої інстанції: Шролик І.С.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ  
 
02 червня  2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:
          головуючий  - Немировська О.В., 
          судді - Махлай Л.Д.,  Ящук Т.І.
          секретарі -Лащевська Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за  позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довір та гарантія», Товариства з обмеженою відповідальністю «2Х2 Фінанс», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар`я Володимирівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування рішення про державну реєстрацію,
 за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» - Лукаша Олексія  Анатолійовича  на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 вересня   2021 року, 
 
встановив:
у  квітні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 16.03.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ТОВ «2Х2 Фінанс», посвідчений приватним нотаріусом КМНО Пономарьовою Д.В., та скасувати рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на квартиру за ТОВ «2Х2 Фінанс».
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від  21 вересня 2021 року позов було задоволено.
В апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції представник відповідача - ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального права та невідповідність рішення суду обставинам справи та подав окремо клопотання про закриття провадження по справі, посилаючись на те, що справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - ОСОБА_3 просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, 
Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника  ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга  не підлягає  задоволенню з таких підстав.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував, що між його матір`ю - ОСОБА_4 та ВАТ КБ «Надра» 21.11.2007 було укладено договір іпотеки, предметом якого була кв. АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла і він як спадкоємець 22.02.2021 подав заяву про прийняття спадщини після її смерті. З даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав  власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон  відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна йому 13.04.2021 стало відомо, що 16.03.2021 ТОВ «2Х2 Фінанс» придбало за договором купівлі-продажу вказану квартиру у ТОВ «ФК «Довіра та гарантія». Позивач вважає, що вказане товариство набуло квартиру у власність з порушенням вимог ст. 35 Закону України, а тому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу вказаної квартири, укладений 16.03.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ТОВ «2Х2 Фінанс», а також скасувати рішення приватного нотаріуса КМНО Пономарьової Д.В. щодо державної реєстрації права власності на квартиру за ТОВ «2Х2 Фінанс». 
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21 вересня 2021 року позов було задоволено.
Суд встановив, що ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» допустило порушення вимог ст. 35 та 38 Закону України «Про іпотеку» щодо позасудового порядку звернення стягнення на іпотечне майно, а тому оспорюваний договір купівлі-продажу квартири є недійсним та порушує права позивача як спадкоємця. 
Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим,  відповідає встановленим по справі обставинам. 
Суд першої інстанції правильно застосував норм матеріального права та посилався на положення ст. 1218, 1220 ЦК України, Закон України «Про іпотеку». 
Як видно з матеріалів справи, 21.11.2007 між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого  з 04.02.2011 є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_4 було укладено Кредитний договір №50/ІІ/79/2007-840. Для забезпечення виконання вказаного зобов`язання того ж дня між ними було укладено Договір іпотеки, предметом якого була однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2 .
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2014 року було задоволено позов ПАТ КБ «Надра» та стягнуто із ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 286 525 грн. 38 коп. 
21.04.2020 між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ПАТ КБ «Надра» було укладено договір відступлення права вимоги, згідно якого банк відступив, а  товариство набуло право вимоги банку до позичальника.
16.03.2021 між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ТОВ «2Х2 Фінанс» було укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна, за умовами якого останнє набуло право власності на нерухоме майно: кв. АДРЕСА_1 .  
В договорі вказується, що вказана квартира належить ОСОБА_4 , а ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» має право на продаж вказаного нерухомого майна будь-якій особі на підставі Договору іпотеки від 21.11.2007 та Договору про відступлення права вимоги від 21.04.2020. 
В ст. 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобов`язання, а саме: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 зазначеного Закону).
Згідно ч. 1  статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Апелянт посилається в апеляційній скарзі на те, що він діяв відповідно до вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та надсилав ОСОБА_4 повідомлення про відступлення права вимоги, повідомлення про відступлення прав за договором іпотеки та вимогу про усунення порушення 18.06.2020.  Також іпотекодавцю було направлено вимогу про усунення порушення в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку» 27.08.2020. Апелянт також зазначає, що суд першої інстанції не перевірив належним чином поданий стороною доказ - зворотнє повідомлення, за власною ініціативою не вирішив питання про витребування оригіналу з матеріалів реєстраційної справи, які зберігаються  у нотаріуса, не усунув сумнівів щодо поданих копій, в результаті чого не встановив усіх обставин справи, не сприяв всебічному і повному з`ясуванню дійсних обставин по справі.  Тому апелянт вважає, що ним було виконано належним чином вимоги ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та 16.03.2021 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна з ТОВ «»2Х2 Фінанс».
 Вказані доводи апелянта є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду і відмови у задоволенні позову.
З матеріалів справи слідує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. Спадщину після її смерті прийняв ОСОБА_1 , який подав 22.02.2021 заяву до приватного нотаріуса КМНО Швеця Р.О., на підставі якої було відкрито спадкову справу №4/2021.
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ст. 598 ЦК України).
Згідно зі статтею 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
За положеннями  ст.  1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року (справа №279/7765/15-ц міститься правовий висновок, відповідно до якого зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.
За правилами статей 1281, 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.
Тому  підлягає з`ясуванню коло осіб, які не лише визначені в законі або в заповіті як спадкоємці, але й прийняли спадщину у спосіб, визначений законом. Такий висновок зумовлений застереженням статті 1281 ЦК України щодо пред`явлення кредитором вимог лише до тих спадкоємців, які прийняли спадщину.
У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку запроваджений механізм досягнення справедливого балансу між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця, з однієї сторони, та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців позичальника - боржника, з іншої.
Дотримання цього балансу передбачає забезпечення задоволення вимог кредитора (кредиторів) спадкодавця за рахунок спадкового майна без порушення майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи.
Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, за правилом частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора.
Під час вирішення питання процесуального правонаступництва сторони у справі спадкоємцем померлого спадкодавця суди мають з`ясовувати коло спадкоємців, обсяг матеріального правонаступництва для вирішення спору. При цьому підлягають врахуванню особливості, передбачені правилами статті 1282 ЦК України щодо об`єму успадкованого майна та співмірності вимог кредитора вартості частки в успадкованому майні спадкоємця, який відповідає перед кредитором лише у межах вартості прийнятої спадщини. Спадкоємець успадковує разом з правами спадкодавця його обов`язки, а тому саме від об`єму успадкованих прав та обов`язків залежить вибір спадкоємця щодо прийняття спадщини чи відмови від неї.
Таким чином, після смерті іпотекодавця зобов`язання з повернення кредиту та звернення стягнення на предмет іпотеки включаються до складу спадщини. 
25.11.2021 директор ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» - Лукаш О.А. подав  до суду апеляційної інстанції клопотання  про закриття провадження по справі,  ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» обґрунтовує тим, що вказаний правочин було вчинено між двома юридичними особами, а тому спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
Вказане клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав.
В постанові Великої палати Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року (справа №910/1733/18)  міститься правовий висновок щодо розмежування судової юрисдикції. Так, в  постанові вказується, що критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, можуть бути суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року, яким чинні Господарський процесуальний кодекс України та Цивільний процесуальний кодекс України викладено у новій редакції. За положеннями ч. 1  статті 19 Цивільного процесуального кодексу України у редакції вищевказаного Закону (далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
 Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України, за  пунктом 1 частини першої  якої,  господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.  З аналізу наведеного вище пункту вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів такі справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.
Оскільки правовідносини в даній справі виникли з договору іпотеки, який був укладений між юридичною та фізичною особою на забезпечення виконання кредитного договору, укладеного між тими ж особами,  спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства і підстави для закриття провадження по справі відсутні.  
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, рішення було ухвалено судом першої інстанції при дотриманні норм процесуального права, а тому  апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення  - без змін.
Керуючись  ст.ст. 367, 368 , 375, 382  ЦПК України, суд 
 
постановив:
апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» - Лукаша Олексія Анатолійовича залишити без задоволення, а  рішення Оболонського районного суду м. Києва від  21  вересня  2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови виготовлено 10 червня 2022 року.
 
Головуючий                                                
 
Судді