Справа № 938/208/21 
Провадження № 22-ц/4808/635/22 
Головуючий у 1 інстанції Чекан Н. М. 
Суддя-доповідач Девляшевський В.А. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 травня 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:
       головуючого (суддя-доповідач)                Девляшевського В.А.,
       суддів:                                        Бойчука І.В., Томин О.О., 
       секретаря                                        Максимів Ю.В.,
       за участю                         представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 на рішення Верховинського районного суду, ухвалене головуючою суддею Чекан Н.М. 26 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином, 
в с т а н о в и в:
У квітні 2021 року ОСОБА_1   звернулась в суд із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином.
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 23 лютого 2015 року відповідач, керуючи автомобілем «Шевроле Лачетті», державний номерний знак НОМЕР_1 , в с. Нові Петрівці Вишгородського району Київської області здійснив наїзд на пішохідному переході на її сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок наїзду син отримав численні травми, з приводу яких проходив тривале лікування. Проте, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер внаслідок черепно-мозгової травми. Вироком Вишгородського районного суду Київської області від 03 квітня 2018 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України. 
Внаслідок втрати сина вона зазнала значних душевних переживань, перенесла сильне психологічне потрясіння, фізичний біль та страждання. Внаслідок цього істотно змінився її спосіб життя, погіршився стан здоров`я, порушився звичний уклад. Оскільки відповідач відмовився добровільно відшкодувати моральну шкоду, просила задовольнити позов та стягнути з відповідача 300 000,00 грн моральної шкоди. 
Заочним рішенням Верховинського районного суду від 26 серпня 2021 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 200 000,00 грн, а також на користь держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 2 000,00 грн.
Не погоджуючись із рішенням суду в частині визначення суми відшкодування моральної шкоди, представник ОСОБА_3 – адвокат Грабовська І.В. подала апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права. 
Скарга мотивована тим, що не заперечуючи в цілому щодо обов`язку відшкодувати моральну шкоду, він не згідний з її розміром. При цьому вказує, що суд не врахував обставин, встановлених в ході розгляду справи та не дав їм належної правової оцінки. Так, в межах страхового відшкодування за шкоду, завдану життю і здоров`ю обов`язок з відшкодування моральної шкоди покладається на страховика АТ «СК «АРКС» (АТ «СК «АХА Страхування»). Оскільки потерпілий до останнього не звертався, відсутні підстави для задоволення позову до особи, яка завдала шкоду. 
Крім того, при визначенні розміру відшкодування судом не враховано часткове добровільне відшкодування батьку потерпілого ОСОБА_5 такої в ході розгляду кримінального провадження, а саме 23 000,00 грн, що фактично перевищує розмір річного доходу відповідача. 
Крім того, постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 18.11.2020 вже була відшкодована моральна шкода батьку потерпілого в розмір 200 000,00 грн. При визначенні цієї суми та кола потерпілих судом не враховувалось, що потерпілим виступить в майбутньому і мати. Проте, наявність цієї постанови не свідчить, що кожна з потерпілих осіб повинна отримати 200 000,00 грн. Вважає, що максимальний розмір страхового відшкодування повинен становити 12 мінімальних заробітних плат станом на 2015 рік, тобто – 14 616,00 грн.
Тому відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн вважає достатнім для розумного задоволення потреб позивача та становитиме справедливу сатисфакцію.
Посилаючись на зазначені обставини, просив рішення суду змінити.
ОСОБА_1 правом на подання відзиву не скористалась.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 – адвокат Бельмега М.В. доводів апеляційної скарги не визнав, покликаючись на законність та обґрунтованість висновків суду.
Апелянт та його представник до суду не з`явились, проте в апеляційній скарзі та безпосередньо перед судовим засіданням представником апелянта були заявлені клопотання про слухання справи за відсутності ОСОБА_3 . Враховуючи це та належне повідомлення сторони про дату, час і місце розгляду справи, колегія суддів вважає, що згідно статті 372 ЦПК України перешкод розглядові справи у його відсутності немає.
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок скоєного злочину та загибелі сина позивачки ОСОБА_4 вона та її сім`я перенесли сильне психологічне потрясіння, фізичний біль та страждання, і що внаслідок цього істотно змінився їх спосіб життя, погіршився стан здоров`я, порушився нормальний для них ритм та уклад побуту. ОСОБА_1 зазнала непоправного горя, втративши рідного сина – молоду, здорову людину. А тому суд вважав, що безумовно діями відповідача було заподіяно моральну шкоду позивачці. 
Однак, враховуючи характер та обсяг понесених ОСОБА_1 душевних страждань, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, глибину немайнових втрат, в той же час ґрунтуючись на засадах розумності, виваженості і справедливості, суд прийшов до переконання про необхідність часткового задоволення позову шляхом стягнення із відповідача на користь позивачки 200 000 гривень, що є розумною та справедливою компенсацією душевних страждань.
Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи вироком Вишгородського районного суду Київської області від 03 квітня 2018 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України. Призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки та на підставі пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію» звільнено від відбування покарання. 
При цьому судом встановлено, що 23 лютого 2015 року близько 19-45 год, він керуючи автомобілем марки CHEVROLET LACETTI NF 19В ЗНГ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та здійснюючи рух по проїжджій частині автодороги сполученням «Київ-Овруч» у напрямку м. Києва, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.3 і дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 Правил дорожнього руху України, діючи необережно - проявляючи злочинну недбалість, в порушення вимог п. 2.3 «б», п. 18.1 ПДР України, не впевнившись, що на нерегульованому пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода або небезпека, не зменшив швидкість руху, аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, будучи не уважним, належним чином не стежачи за дорожньою обстановкою, відволікся від керування автомобілем, внаслідок чого виїхав на нерегульований пішохідний перехід та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який перетинав проїжджу частину автодороги «Київ-Овруч» по нерегульованому пішохідному переходу зліва направо, відносно руху транспортного засобу (а.с. 7-8). 
Будучи доставленим до медичного закладу та не приходячи до тями, ОСОБА_4 10 травня 2015 року від отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень помер. Наведена обставина підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 від 11.07.2015 (21).
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Верховинського районного суду від 11.06.2020 у справі №340/429/18 задоволено частково позовну заяву ОСОБА_5 , який є батьком померлого ОСОБА_4 , та стягнуто на його користь із ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 350 000,00 грн, а також судові витрати (а.с.9-13).
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 18.11.2020 частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_3 . Змінено рішення Верховинського районного суду від 11.06.2020 року та стягнуто на користь ОСОБА_5 із ОСОБА_3 200 000,00 грн відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина позивача (а.с.14-19).
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 грудня 2020 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 . При цьому суд зазначив, що визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд апеляційної інстанції врахував конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, цілком обґрунтовано визначив розмір моральної шкоди.
В силу статей 1167, 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується, зокрема, її батькам.
За змістом статті 1187 ЦК України діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів, є джерелом підвищеної небезпеки. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
За правилами частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про часткове задоволення позовних вимог та визначення розміру відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, в розмірі 200 000,00 грн. 
Щодо посилань апелянта на те, що обов`язок відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 100 000,00 грн належить страховій компанії колегія зазначає наступне.
Матеріалами справи підтверджується, що належний відповідачу автомобіль марки CHEVROLET LACETTI NF 19В ЗНГ реєстраційний номер НОМЕР_1 був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/9194485 від 16 жовтня 2014 року, страховик АТ «СК «АХА Страхування», строк дії якого на момент ДТП не закінчився. При цьому сторонами обумовлено страхову суму ( ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 100 000,00 грн, за шкоду, завдану майну - 50 000,00 грн (а.с.141). 
За положеннями статті 22 вищезазначеного Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 23 зазначеного Закону передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема є шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Разом з тим, за змістом цієї норми, шкода заподіяна життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, окрім шкоди, яка пов`язана із смертю потерпілого, охоплює ще шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого; шкоду, пов`язану з тимчасовою втратою працездатності потерпілих; шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральну шкоду, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Отже, договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачено ліміт відповідальності на одного потерпілого, а розмір виплати шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого провадиться в межах, визначених ст. 27 Закону, загальний розмір яких на одну особу не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.
Відшкодування страховиком моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи її батькам регулюється пунктом 27.3. статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) таким особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. 
Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на   2015 рік» розмір мінімальної заробітної плати становить 1 218,00 грн, отже розмір страхового відшкодування моральної шкоди на день настання даного страхового випадку не міг перевищувати 14 616,00 грн (1 218,00 грн х 12= 14 616,00 грн). 
В матеріалах справи відсутні дані про виплату такого страхового відшкодування позивачці.
З огляду на це, ураховуючи обмеження, передбачене у пункті 27.3. статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», необґрунтованими є доводи апеляційної скарги щодо необхідності врахування суми страхового відшкодування у розмірі 100 000,00 грн, право на яку мала ОСОБА_1 згідно із полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/9194485 від 16 жовтня 2014  рокута відповідно зменшення розміру моральної шкоди, що стягнуто з відповідача. 
Окрім того, колегія враховує характер та обсяг понесених позивачкою душевних страждань, викликаних внаслідок втрати близької людини молодого віку, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, глибину немайнових втрат, поведінку самого відповідача, який на протязі 7 років з моменту дорожньо-транспортної пригоди не вживав жодних дієвих заходів щодо добровільного відшкодування завданої моральної шкоди батькам ОСОБА_4 . 
Оскільки законодавцем не затверджено жодної єдиної методики визначення розміру завданої моральної шкоди, такий має визначатись судом у кожному випадку з урахуванням особливостей конкретного правопорушення.
Таким чином, колегія суддів враховує обставини справи, характер, глибину і обсяг душевних страждань особисто позивачки у зв`язку з втратою рідної людини - сина, її психологічного та емоційного стану та погоджується з розміром стягнутої судом моральної шкоди.
Доводи апеляційної скарги про те, що з відповідача судовим рішенням вже стягнуто 200 000,00 грн моральної шкоди на користь батька ОСОБА_4 колегія до уваги не бере, оскільки вказане не спростовує завдання ОСОБА_3 моральної шкоди персонально позивачці, яка має право на її відшкодування в розумному розмірі. Крім того, жодних доказів того, що відповідач рішення суду виконує, матеріали справи не містять.
Аналогічно не спроможними є доводи апелянта щодо часткового відшкодування ним ОСОБА_5 моральної шкоди у розмірі 23 000,00 грн, оскільки такі кошти були спрямовані на відшкодування матеріальної шкоди. Ця обставина встановлена судом при вирішенні справи №340/429/18. 
Що стосується посилання ОСОБА_3 на його скрутний майновий стан, то вони не можуть бути враховані, оскільки згідно з частиною четвертою статті 1193 ЦК України суд не може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої вчиненням злочину.
З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, шо судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно підлягає залишенню без змін.
Зважаючи на результати перегляду справи судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала скаргу.
У даній справі ціна позову не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Керуючись статтями 374, 375, 381 – 384, 389, 390 ЦПК України, суд 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 залишити без задоволення, а заочне рішення Верховинського районного суду від 26 серпня 2021 року – без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.        

Головуючий                                                        В.А. Девляшевський
Судді:                                                                І.В. Бойчук
                                                                       О.О. Томин

Повний текст постанови виготовлено 19 травня 2022 року