14.06.22
22-ц/812/273/22
Провадження № 22-ц/812/273/22 Головуючий суду першої інстанції Маржина Т.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2022 року м. Миколаїв Справа 484/4158/21
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого Царюк Л.М., 
суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М., 
при секретарі судового засідання - Ковальському Є.В.,
без участі учасників справи,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 листопада 2021 року, ухвалене під головуванням судді Маржиної Т.В., в залі судового засідання в м. Первомайськ, повний текст якого складено 22 листопада 2021 року, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

21 жовтня 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів. 
Доводи позову обґрунтовувала тим, що має на своєму утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до судового наказу виданого Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області від 21 грудня 2017 року, з ОСОБА_1 стягнуто на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі на кожну дитину в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07 грудня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття.
Ухвалою суду від 03 листопада 2020 року було змінено судовий наказ від 21 грудня 2017 року, виданий Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області у справі № 484/4254/17 за її заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на її користь аліментів на утримання дітей, виключивши наказ про стягнення з ОСОБА_1 на її користь аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 , так як рішенням суду від 23 березня 2020 року відомості про батька ОСОБА_1 , з актового запису № 392 від 25 червня 2008 року про народження дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було виключено.
На час подання позову розмір аліментів, який підлягає стягненню, згідно розрахунків державного виконавця складає 1 255 грн, який є безумовно недостатнім для потреб дитини.
Вказаної суми стягнутих аліментів на утримання дитини не вистачає.
Зміна способу стягнення аліментів дасть можливість отримувати не мінімальний розмір аліментів на дитину, гарантований діючим законодавством, а враховувати всі доходи платника аліментів, що дасть можливість збільшити аліменти на дитину та захистити її права, гарантовані законом.
У неї фактично змінився сімейний та матеріальний стан. Вона не працює, є одинокою матір`ю по відношенню до старшого сина, у зв`язку з чим отримує соціальну допомогу, проте даних коштів їм не вистачає.
Відповідач є фізично здоровим, працездатним чоловіком, який займається підприємницькою діяльністю, є фермером, інших аліментних зобов`язань не має, може виконувати свій обов`язок по утриманню дитини.
Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просила суд змінити розмір аліментів шляхом зміни способу їх стягнення, що стягуються згідно судового наказу № 2-н/484/426/17 від 21 грудня 2017 року, виданого Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області, з ОСОБА_1 на її користь на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на ј частку усіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. 
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 листопада 2021 року позов задоволено.
Змінено спосіб стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, визначений судовим наказом Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 грудня 2017 року у справі № 484/4254/17.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Судовий наказ Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 грудня 2017 року у справі № 484/4254/17 (провадження 2-н/484/426/17), визнано таким, що не підлягає виконанню.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 908 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що з урахуванням положень статті 182 СК розмір аліментів в твердій грошовій сумі (1 255 грн згідно розрахунку державного виконавця) щомісяця занадто малий. Такий розмір не відповідає життєвим потребам дитини у харчуванні, одязі, забезпеченні її розвитку. В даному випадку наявні підстави для зміни способу стягнення аліментів, а визначений розмір аліментів є розумним та співмірним з мінімальним розміром аліментів, що визначений законом.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати його та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 мотивував тим, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції неповно та не всебічно з`ясував фактичні обставини справи та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, при цьому суд взяв до уваги обставини на які посилався позивач по справі, але які були не доведені ним у передбаченому законом порядку. 
Твердження суду першої інстанції про те, що позивач звернулась до суду саме з позовом про зміну розміру аліментів, а не про їх збільшення є хибним, оскільки зміна розміру аліментів які вже стягуються є або збільшенням цього розміру або зменшенням цього розміру відповідно до статті 192 СК України.
До ухвалення оскаржуваного рішення суду з відповідача на користь позивача стягувались аліменти в розмірі близько 1 255 грн на місяць (50% від прожиткового мінімуму для дітей віком від 8 до 16 років), а після постановлення оскаржуваного рішення з відповідача будуть стягуватися аліменти в розмірі 2 591 грн на місяць, виходячи з того, що він не працевлаштований та регулярний доходів не має, а тому відповідно до частини 2 статті 195 СК України, державним виконавцем йому буде нараховуватись розмір аліментів виходячи із середньої заробітної плати для місцевості де він проживає, яка на даний час складає 10 365 грн, що підтверджується довідкою з Головного Управління статистики у Миколаївській області від 22 грудня 2021 року.
Таким чином, предметом даного позову є збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення, а тому при його вирішенні підлягають застосуванню норми статей 182-184, 192 СК України, що передбачено законом та підтверджено висновками Верховного суду України в аналогічних за змістом правовідносинах, зокрема у постанові по справі № 152/100/18 від 13 лютого 2019 року.
При ухвалені оскаржуваного рішення судом не враховано той факт, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження зміни матеріального стану відповідача або позивача, що на законодавчому рівні виключає для позивача можливість збільшення розміру аліментів на підставі норм визначених в статті 192 СК України. 
Висновок суду в оскаржуваному рішенні про те, що він має на утриманні ще одну дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не свідчить про неможливість сплачувати аліменти на утримання іншої дитини в розмірі ј частки його доходу - є необґрунтованим на тій підставі, що дана обставина в той же час не свідчить про наявність у відповідача такої можливості, оскільки відомості про його дохід суду не відомі та позивачем не надані, що з урахуванням положень частини 2 статті 195 СК України означає сплату відповідачем аліментів у розмірі 2 591 грн на користь позивача щомісячно, в той час як можливість сплати ним такої суми коштів на одну дитину ніяк не підтверджена, тому суд безпідставно вважав, що він має таку можливість.
Сам факт його реєстрації в реєстрі фізичних осіб - підприємців не підтверджує того, що він безпосередньо здійснює підприємницьку діяльність та отримує від неї дохід достатній для сплати аліментів на одну дитину у розмірі 2 591 грн.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що рішення суду є обґрунтованим та просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
В судове засідання учасники справи не з`явилися, повідомленні судом належним чином про дату час та місце розгляду справи. При цьому через засоби електронної пошти до від позивача та відповідача надійшли заяви про розгляд справи без їх участі. З урахуванням цих обставин суд апеляційної інстанції допустив розгляд справи за відсутності сторін. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що сторони мають малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Крім того, позивач має на утриманні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно якого має статус матері-одиначки у зв`язку з чим отримує соціальну виплату. Діти проживають разом з матір`ю, яка непрацевлаштована. 
Відповідач на підставі судового наказу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 грудня 2017 року у справі № 484/4254/17 мав обов`язок щодо сплати аліментів на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі на кожну дитину в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07грудня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття.
Однак, рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 березня 2020 року у справі № 484/313/20 виключено відомості про ОСОБА_1 , як батька з актового запису про народження дитини ОСОБА_5 . У зв`язку з цим ОСОБА_7 було подано заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, за результатами якої було змінено судовий наказ, виключено наказ про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 , що підтверджується ухвалою суду від 03 листопада 2020 року.
З огляду на таке, відповідач має лише обов`язок на підставі судового наказу щодо сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07 грудня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.
Судовий наказ перебуває на примусовому виконанні в Первомайському відділі державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Відповідач має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
У частині 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Конвенцією про права дитини закріплено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
За змістом частини 2 статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до положень статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно зі статтями 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частиною 2 статті 182 СК України у редакції Закону України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно з частиною 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
З аналізу змісту статей 181, 192 СК України встановлено, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. 
Так, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. В свою чергу, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац 2 частини 3 статті 181 СК України).
Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.
За положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Положення статті 182 СК України зобов`язує суд при визначені розміру аліментів враховувати:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 
2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Стаття 183 СК України визначає розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини).
Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Статтею 76 ЦПК України  визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.  
Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.  
За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлено, що в судовому порядку з 21 грудня 2017 року, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07 грудня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.
Звертаючись у жовтні 2021 року з позовом про зміну розміру та способу стягнення аліментів, позивач посилалась на скрутне матеріальне становище, обґрунтовуючи тим, що вона набула статусу матері-одиначки відносно малолітнього сина, діти проживають разом з нею, на малолітню дочку з 2017 року збільшились витрати на утримання дитини та те, що відповідач є фізичною особою-підприємцем, має достатній матеріальний стан та має можливість надавати допомогу дочці у частці від його доходів. 
За положеннями частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
При вирішенні цього спору суд першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, врахував усі істотні обставини, що могли вплинути на визначення розміру аліментів, враховуючи інтереси дитини.
Так, враховано, що відповідач є працездатною, фізично здоровою особою, що здатна забезпечувати належний рівень утримання, як себе, так і малолітньої дитини. Він несе витрати на утримання свого сина .
Визначений судом розмір аліментів для сплати у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є недостатнім для утримання дочки сторін, яка проживає разом із матір`ю.
Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин 1-2 статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.
З урахуванням збільшення розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку у 2018-2021 роках, швидкими темпами зростання цін, значного зростання витрат на оздоровлення, харчування, лікування, утримання дитини, попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає, тому з вказаних підстав аліменти підлягають збільшенню. При цьому, аліменти суд першої інстанції правильно визначив у частці заявленій позивачем, змінивши спосіб стягнення таких аліментів.
Водночас, суд першої інстанції правильно врахував вік дитини, 2012 року народження, дані щодо платника аліментів: вік відповідача, який є працездатною особою, наявність на його утриманні малолітнього сина, ті обставини, що доводів та доказів щодо скрутного матеріального становища чи незадовільного стану здоров`я, які б унеможливлювали ним сплату аліментів на утримання малолітньої дитини у збільшеному розмірі суду не надавав, а тому суд першої інстанції дійшов до беззаперечного висновку про можливість їх сплати останнім.
Відтак, апеляційний суд вважає, що розмір аліментів визначений судом першої інстанції у розмірі 1/4 частки від всіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 50% від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, є тим мінімумом, який батько в силу свого батьківського обов`язку за законом повинен сплачувати доньці та який не призведе до порушення його прав та інтересів.
Аргументи апеляційної скарги про недоведеність позивачем позовних вимог щодо необхідності збільшення розміру аліментів та способу їх стягнення не заслуговують на уваг, оскільки ті обставини, що з віком потреби дітей зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає донька, на її утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку, є загальновідомими та не потребують доказування. Також суд першої інстанції правильно визнав, що змінилися потреби в коштах для утримання і розвитку доньки, тому виникли дійсні підстави для вимоги до платника аліментів про зміну способу їх стягнення та, відповідно, збільшення їх розміру. З урахуванням вимог статей 182, 184 СК України, встановлений законодавством прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позову.
З доводами скарги щодо не застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин статей 182-184, 192 СК України колегія суддів також не погоджується, оскільки суд першої інстанції застосував ці норми матеріального права, а також надав відповідно оцінку встановленим обставинам та доказам, що надали сторони, саме через положення зазначених норм матеріального права. З наданою оцінкою таких доказів погоджується й суд апеляційної інстанції.
Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення позовних вимог та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає в апеляційній скарзі заявник.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржене рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відповідно до положень статті 375 ЦПК України скасуванню не підлягає. 
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.
Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 листопада 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України. 

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська