ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Маєцька Н.Д.

11 травня 2022 року	Львів	Справа № 260/4018/21 пров. № А/857/3057/22	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:                                         Бруновської Н.В.
суддів:                                                             Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року   у справі № 260/4018/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Закарпатської митниці Держмитслужби     про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,-
ВСТАНОВИВ:
03.09.2021р. ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Закарпатської митниці Держмитслужби, в якому просив суд: 
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 10 липня 2020 року № 00000267719; 
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 10 липня 2020 року № 0000257719: 
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.11.2021р. в позові відмовлено.
Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.
Апелянт просить суд, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.11.2021р. скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
Із акту перевірки від 25.06.2020р. № 0015/20/7.7-19/ НОМЕР_1 видно, що  з 22.06.2020р. -24.06.2020р. контролюючий орган провів документальну невиїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо дотримання вимог законодавства щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів в частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування відповідно до митних декларацій типу ІМ 40 ДЕ від 20.06.2017р. №UA305130/2017/005956 та від 20.06.2017р. №UA305130/2017/005965.
Судом першої інстанції ФОП ОСОБА_1 здійснив митне оформлення товару, що імпортується з території ЄС та має преференційне європейське походження, за зниженим (тарифна преференція) рівнем ставки ввізного мита, передбачених п.1 ст.29 розділу IV Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, від 27.06.2014р., ратифікованої  Законом України від 16.09.2014р. №1678-VII, ( далі Угода), а саме:
- відповідно до декларації інвойсу від 13.06.2017р. № 006/2017 за митною декларацією типу ІМ 40 ДЕ від 20.06.2017р. №UA305130/2017/005956 задекларовано до митного оформлення та здійснено митне оформлення в режимі імпорту для вільного обігу товар «Сідельний тягач для перевезення напівпричепів - 1шт, марка: RENAULT, модель Magnum 500, номер шасі: НОМЕР_2 , тип двигуна: дизельний, об`єм двигуна 12780 смЗ, потужність двигуна - 368 kW, номер двигуна: нема даних, колісна формула 4x2, календарний рік виготовлення 2007, модельний рік виготовлення нема даних. Зокрема, який був у використанні. Категорія транспортного засобу - N3. Колір червоний» за кодом згідно з  УКТЗЕД  8701209000, країна походження: Європейська Спільнота, фактурна вартість 3900 євро, заявлена декларантом митна вартість 119487, 53 грн., задекларовано ставку ввізного мита 5%. Заявлення митної вартості товару здійснено за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
- відповідно до декларації інвойсу від 13.06.2017 № 005/2017 за митною декларацією типу ІМ 40 ДЕ від 20.06.2017 №UA305130/2017/005965 задекларовано до митного оформлення та здійснено митне оформлення в режимі імпорту для вільного обігу товар «Напівпричіп для перевезення вантажів, тентований, трьохосьовий бувший у використанні, марка SCHMITZ, модель CARGOBULL, тип S01, календарний рік виготовлення: 2004, шасі: НОМЕР_3 , колір: сірий, повна маса з навантаженням: 35000 кг - 1 шт» за кодом згідно з  УКТЗЕД  8716398000, країна походження: Європейська Спільнота, фактурна вартість 2150 євро, заявлена декларантом митна вартість 68486.75 грн., задекларовано ставку ввізного мита 5%. Заявлення митної вартості товару здійснено за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).
При цьому, в якості підстави для застосування преференційної ставки ввізного мита, до митного оформлення позивач подав митному органу декларації-інвойси від 13.06.2017р. № 006/2017, № 005/2017р., оформлених експортером/продавцем товару словацька компанія «Auto-express s.r.o.» (04443, Budimir 87, Словаччина).
В акті контролюючий орган зазначив, що  ФОП    ОСОБА_1 здійснив декларування преференційного походження товарів із зазначенням, відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 21.12.2015р. № 1156 «Про затвердження Змін до деяких відомчих класифікаторів з питань державної митної справи, які використовуються у процесі оформлення митних декларацій», у митних деклараціях коду пільги (тарифної преференції) на товар, що ввозиться в Україну та походить з країн ЄС, для звільнень від сплати ввізного мита, та підтверджуючих документів преференційного походження товару.
Компетентним органом Словацької Республіки за результатом процесу перевірки декларацій інвойсів повідомлено митні органи України, що первинні декларації інвойси від 13.06.2017р. №005/2017 та від 13.06.2017р. №006/2017 не відповідають вимогам щодо достовірності й правильності (точності), та письмово наведено обґрунтування причин, з яких товар, що експортований з території Європейського Союзу на адресу українського суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_1 , не відповідає вимогам положень Протоколу І щодо «преференційного походження товарів» в рамках Угоди.
Митний орган встановив наступні порушення: 
- п.1 ст.16 Протоколу 1 до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами - членами, з іншої сторони, ратифікованої  Законом України від 16.09.2014р. №1678-VII, в частині відсутності підтвердження статусу походження товару, ввезеного за декларацією інвойсом, як таким, що походить з певної країни в розумінні цього Протоколу та підпадає під дію цієї Угоди, ч.7 ст.36, ч.1 ст.257, ч.1 ст. 270, ч.1 ст.281  МК України від 13.03.2012р. № 4495-VI  (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита, згідно 2-х митних декларацій типу ІМ 40 ДЕ від 20.06.2017р. №UA305130/2017/005956 та № UA305130/2017/005965, на загальну суму - 9 398,71 грн.;
- п.  190.1 ст.190 ПК України від 02.12.2010р. №2755-VI  (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість, згідно 2-х митних декларацій типу ІМ 40 ДЕ від 20.06.2017 № UA305130/2017/005956 та № UA305130/2017/005965, на загальну суму 1 879,75 грн.
За наслідками акту перевірки, митний орган прийняв податкові повідомлення-рішення від 10.07.2021р.:
- № 00000267719 за платежем "ПДВ з ввезених на митну територію України товарів", яким збільшено суму грошового зобов`язання на суму 2349, 69 грн. , в тому числі за податковим зобов`язанням 1879,75 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 469,94 грн.;
- № 00000257719 за платежем "мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання", яким збільшено суму грошового на суму 11748,39 грн., в    тому числі за податковими зобов`язаннями - 9398,71 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями.
ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.
В ст.43 МК України видно, що документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.
Країна походження товару заявляється (декларується) органу доходів і зборів шляхом подання оригіналів документів про походження товару.
Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.
У разі втрати сертифіката приймається його офіційно завірений дублікат.
Засвідчена декларація про походження товару - це декларація про походження товару, засвідчена державною організацією або компетентним органом, наділеним відповідними повноваженнями.
Декларація про походження товару - це письмова заява про країну походження товару, зроблена у зв`язку з вивезенням товару виробником, продавцем, експортером (постачальником) або іншою компетентною особою на комерційному рахунку чи будь-якому іншому документі, який стосується товару.
Сертифікат про регіональне найменування товару - це документ, який підтверджує, що товари відповідають визначенню, характерному для відповідного регіону країни, та виданий компетентним органом відповідно до законодавства країни вивезення товару.
У разі якщо в документах про походження товару є розбіжності у відомостях про країну походження товару або органом доходів і зборів встановлено інші відомості про країну походження товару, ніж ті, що зазначені у документах, декларант або уповноважена ним особа має право надати органу доходів і зборів для підтвердження відомостей про заявлену країну походження товару додаткові відомості.
Додатковими відомостями про країну походження товару є відомості, що містяться в товарних накладних, пакувальних листах, відвантажувальних специфікаціях, сертифікатах (відповідності, якості, фіто санітарних, ветеринарних тощо), митній декларації країни експорту, паспортах, технічній документації, висновках-експертизах відповідних органів, інших матеріалах, що можуть бути використані для підтвердження країни походження товару.
Із змісту ч. 1-2 ст. 44 МК України видно, що для підтвердження країни походження товару орган доходів і зборів у передбачених законом випадках має право вимагати та отримувати документи про походження такого товару.
У разі ввезення товару на митну територію України документ, що підтверджує країну походження товару, подається обов`язково лише у разі, якщо це необхідно для застосування митно-тарифних заходів регулювання зовнішньоекономічної діяльності, кількісних обмежень (квот), інших заходів економічного або торговельного характеру, що здійснюються в односторонньому порядку або відповідно до двосторонніх чи багатосторонніх міжнародних договорів, укладених відповідно до закону, або заходів, що здійснюються відповідно до закону для забезпечення здоров`я населення чи суспільного порядку, а також у разі, якщо в органу доходів і зборів є підстави для підозри в тому, що товар походить з країни, товари якої заборонені до переміщення через митний кордон України згідно із законодавством України.
ст.246 МК України передбачено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
За змістом ч.1, ч.6 ст.257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.
Умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Відповідно до ст.278 МК України, датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання органом доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.
ч.5 ст.280 МК України передбачено, що ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.
До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом.
До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.
За правилами ст.281 МК України, допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.
Отже, пільгова ставка ввізного мита та преференційна ставка ввізного мита не є тотожними. Застосування цих ставок регламентованого різними нормами матеріального права.
п.187.8 ст.187 ПК України визначено, що датою виникнення податкових зобов`язань, у разі ввезення товарів на митну територію України, є дата подання митної декларації для митного оформлення.    У випадках, передбачених ст.191 цього Кодексу, дата виникнення податкових зобов`язань визначається з урахуванням положень ст.191 цього Кодексу.
В п. 190.1 ст. 190 ПК України передбачено, що базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.
При визначенні бази оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, перерахунок іноземної валюти у валюту України здійснюється за курсом валюти, визначеним відповідно до ст. 39-1 цього Кодексу.
ст.193 ПК України визначені розміри ставок податку, зокрема, згідно із абз. а п.193.1 цієї статті, ставка податку встановлюються від бази оподаткування в розмірі 20 відсотків.
Із листа уповноваженого органу Словацької Республіки від 21.02.2020р. № 102133/2020-2000102/149 видно, що декларації на рахунках-фактурах видано компанією «Auto-express s.r.o.». Експортер товарів, на які поширюються вищезазначені докази походження, не зміг подати відповідні документи, що підтверджують статус їхнього походження тому, товари не можуть вважатися продуктом, що виробляється, відповідно до положень Протоколу 1 до Угоди про асоціацію між ЄС та Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з одного боку та Україна, з іншого боку. Розглянуті товари не можуть вважатися продуктами походження в ЄС. Перевірені рахунки-фактури не відповідають вимогам щодо точності.
Тобто, Уповноважений орган Словацької Республіки дійшов висновків, що не підтверджено достовірність і правильність (точність) складеного експортером декларацій інвойсів від 13.06.2017р. № 005/2017р. та від 13.06.2017р. які надав ОСОБА_1  контролюючому органу, та не підтверджено преференційне походження оформленого товару в рамках Протоколу 1 до Угоди.
Переміщення товарів преференційного походження через митний кордон України регулюється Угодою про асоціацію між Україною з однієї сторони та Європейським Союзом, європейським співтовариством з атомної енергії та їхніми державами - членами (далі Угода), Протоколом 1 щодо визначення концепції походження товарів і методів адміністративного співробітництва (далі Протокол 1), Митним кодексом України (далі МКУ), Положенням про митні декларації, Наказом міністерства фінансів України № 651 та іншими підзаконними актами.
В рамках співробітництва у сфері юстиції, свободи та безпеки, Сторони надають особливого значення утвердженню верховенства права та укріпленню інституцій усіх рівнів у сфері управління загалом та правоохоронних і судових органів зокрема. Співробітництво буде спрямоване, зокрема, на зміцнення судової влади, підвищення її ефективності, гарантування її незалежності та неупередженості та боротьбу з корупцією. Співробітництво у сфері юстиції, свободи та безпеки буде відбуватися на основі принципу поваги до прав людини та основоположних свобод (ст.14 Угоди).
Положення цієї Глави застосовуються до торгівлі товарами-2, що походять з територій Сторін. Для цілей цієї Глави походження означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі І до цієї Угоди ( Щодо визначення концепції походження товарів і методів адміністративного співробітництва ) (ст.26 Угоди).
Партія товару означає товари, що або одночасно посилаються від одного експортера одному одержувачу, або зазначені в одному транспортному документі, що регламентує їх відправку від експортера одержувачу, або, за відсутності такого документу, в єдиному інвойсі (ст.1 Протоколу 1).
Товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів:
(а) сертифікат з перевезення товару ЕІЖ. 1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу або
(b) у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, - декларація, що надалі іменуватиметься декларацією інвойс , надана експортером до інвойсу, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до цього Протоколу (ст.16 Протоколу 1).
Декларація інвойс, зазначена в статті 16(1)( b) цього Протоколу, може бути складена:
(a) затвердженим експортером у розумінні статті 23 цього Протоколу, або
(b) експортером будь-якої партії товару, що складається з одного чи декількох місць товарів, що походять з певної країни, сукупна вартість яких не перевищує 6000 євро (ч. 1 ст. 22 Протоколу 1).
Митні органи країни експорту можуть надати будь-якому експортерові, що надалі іменуватиметься затвердженим експортером , який часто перевозить товари за цією Угодою, право складати декларації інвойс незалежно від вартості товарів, щодо яких вони складаються. Експортер, який бажає одержати такий дозвіл, повинен надати митним органам усі гарантії, які вони вважатимуть необхідними для підтвердження статусу походження товарів, а також виконання всіх інших умов цього Протоколу (ч. 1 ст.23 Протоколу).
Експортер, який складає декларацію інвойс, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу (ч. 3 ст.22 Протоколу 1).
Складання декларації інвойс здійснюється експортером шляхом штампування, машинописного чи поліграфічного друкування на інвойсі, повідомленні про доставку чи іншім комерційнім документі декларації, текст якої наведено у Додатку IV до цього Протоколу, з використанням однієї з мовних версій, викладених у цьому Додатку, і згідно з чинним законодавством країни експорту. Якщо декларація складена від руки, це має бути зроблено чорнилом і друкованими літерами (ч. 4 ст. 22 Протоколу).
Декларації інвойс мають бути власноручно підписані експортером, що їх склав (ч. 5 ст. 22 Протоколу).
Підтвердження походження повинні подаватися до митних органів країни імпорту згідно з чинним порядком цієї країни. Ці органи можуть вимагати перекладу підтвердження походження, а також подання разом із митною декларацією на ввезення заяви імпортера про те, що ввезені товари відповідають умовам, необхідним для застосування цієї Угоди (ст. 25 Протоколу 1).
Текст декларації інвойс (додаток IV протоколу 1) словацька версія.
Партією товарів вважаються: товари, що переміщуються через митний кордон України від одного відправника на адресу одного одержувача за одним товарно-транспортним документом на перевезення (п.19 Положення про митні декларації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 року № 450).
Із змісту вимог п.1 ст.29 глави 1 розділу 4 Угоди про асоціацію між Україною та ЄС кожна із сторін зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої сторони згідно з графіками, встановленими у додатку 1-А до цієї Угоди.
ст.32, ст.33 Протоколу 1 “Щодо визначення концепції “товарів, що походять з певної країни” і методів адміністративного співробітництва до Угоди про асоціацію між Україною з однієї сторони та Європейським Союзом, європейським співтовариством  атомної енергії та їхніми державами – членами, з іншої сторони, з метою забезпечення правильного застосування цього Протоколу Європейський Союз і Україна повинні допомагати один одному через компетентні митні адміністрації у перевірці достовірності сертифікатів з перевезенням товару EUR або декларації інвойс та правильності інформації, що містяться в цих документах. Перевірка має бути здійснена митними органами країни експорту. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути повідомлені про її результати якомога раніше. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам цього Протоколу.
Наказом Міністерства Фінансів України № 651 від 30 травня 2012 року при митному оформленні товарів у митній декларації зазначаються:
-у графі 36 Преференція - код звільнення від сплати ввізного мита 410 (товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС), передбачений Класифікатором звільнень від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України, який затверджено наказом № 1011;
-у графі 44 Додаткова інформація/Подані документи/Сертифікати і дозволи - код документа про походження товару згідно з Класифікатором документів, затвердженим вищезазначеним наказом.
Таким чином, країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі.
Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом.
Під країною походження товару можуть розумітися група країн, митні союзи країн, регіон чи частина країни, якщо є необхідність їх виділення з метою визначення походження товару, (ст. 36 МК України).
В  п.54.4 ст. 54 ПК України  видно, що у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених    пунктом 54.3    цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.
Отже, підставою для висновку про заниження податкових зобов`язань під час ввезення товарів на митну територію України може бути лише офіційна документальна підтверджена інформація від уповноважених органів іноземних держав, зокрема, щодо країни походження.
Саме така інформація з копіями підтверджуючих документів надійшла відповідачу від митних органів Словацької Республіки і на підставі таких відомостей, зазначених у документах здійснено визначення податкових зобов`язань, що не спростував апелянт
При цьому, колегія суддів зазначає, що міжнародним договором, а саме Угодою про асоціацію з ЄС передбачено чіткий алгоритм дій митного органу у випадку отримання відповіді компетентного органу за результатами перевірки документів про походження товару, яка, зокрема, не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів.
Враховуючи те, що вказаний алгоритм дій контролюючого органу, на запит якого проводилася перевірка документів про походження товару, не передбачає аналізу додаткових доказів (документів), наданих декларантом для підтвердження відомостей про заявлену країну походження товару згідно ч. 8, ч.9    ст.43 МК України, а тому митний орган не наділений повноваженнями діяти на власний розсуд за вказаних обставин та проводити додаткову перевірку документів про походження товару після отримання результатів такої перевірки компетентним органом заявленої декларантом країни походження товару.                
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 01 березня 2021 року № 240/7093/19.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідно до вищевказаної відповіді іноземних митних органів щодо не підтвердження преференційного походження товарів, до задекларованого ОСОБА_1 товару, не можуть бути застосовані умови преференційного оподаткування товарів в рамках Угоди. Тому, відсутні підстави для оподаткування ввезеного товару при здійсненні митного оформлення в Україні за зниженим  (тарифна преференція) рівнем ставок ввізного мита за референцією « 410»
Апеляційний суд зазначає, що діючи добросовісно та застосовуючи пільгові тарифи, позивач мав безсумнівно переконатися, що поставлений товар дійсно є товаром відповідного походження згідно положень вищезазначеної Угоди, а не покладатися лише на відповідальність експортера.
У спірних правовідносинах обов`язок з декларування, визначення і сплати мита та податку має саме декларант, а тому саме він, а не продавець товару, несе відповідальність за повноту виконання цього обов`язку.
Отже, відповідно до встановленого контролюючим органом документального не підтвердження преференційного походження товару ( в рамках Протоколу1), оформленого ОСОБА_1 в митному режимі імпорту до товару застосовується пільгова ставка ввізного мита 10%, яка застосовується у рамках режиму найбільшого сприяння, встановленого Законом України від 19.09.2013р. «Про Митний тариф України».
п.4 ч.1 ст.289 МК України передбачено, що  обов`язок із сплати митних платежів виникає: після завершення митного оформлення товарів та їх випуску, якщо внаслідок перевірки митної декларації чи за результатами документальної перевірки митний орган самостійно визначає платнику податків додаткові податкові зобов`язання.
В пп.  54.3.6 п.54.3 ст.54 ПК України  видно, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо: результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.
При цьому, колегія суддів враховує висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, які викладені у постановах Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 817/1202/17 та від 06 жовтня 2020 року у справі № 813/2643/16 щодо права контролюючого органу визначати податкові зобов`язання платника податків у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав відомостей щодо вартісних характеристик товару, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення.    
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Закарпатської митниці Держмитслужби діяв в межах повноважень та у спосіб визначений законами та Конституцією України.  Зокрема, за результатами перевірки контролюючий орган обгрунтовано встановив що відсутні підстави для застосування преференційної ставки мита, у зв`язку з порушення позивачем п.1 ст.16 Протоколу 1 до Угоди, в частині відсутності підтвердження статусу походження товару, ввезеного за декларацією інвойсом, як таким, що походить з певної країни в розумінні цього Протоколу та підпадає під дію цієї Угоди, ч. 7 ст.36 та ч.1 ст.257, ч.1 ст.270, ч.1 ст.281  МК України, п.190.1 ст.190 ПК України, що діяли на день подання до митного оформлення товару, що призвело до несплати митних платежів в повному обсязі та заниження податкових зобов`язань.
Щодо доводів апелянта про те, що  рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 01.04.2021р. у справі № 301/100/21 скасовані постанови № 1804/30500/20 та № 1803/30500/20 від 24.12.2020р. про притягнення позивача до відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених  ст.485 МК України  та закрито провадження в справах про порушення митних правил, колегія суддів зазначає наступне. 
Зокрема, вказане рішення Іршавського районного суду від 01.04.2021р. у справі № 301/100/21 вказує виключно на відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена  ст.485 МК України.  Тобто, дій спрямованих на незаконне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інших протиправних дій, спрямованих на ухилення від сплати митних платежів. Проте, вищевказаним судовим рішенням не встановлено факту підтвердження статусу походження товару, ввезеного за декларацією інвойсом, як таким, що походить з певної країни.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
ст.242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
В ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст.229,308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, суд ,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року   у справі № 260/4018/21 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	Р. Б. Хобор 	
 	 	Р. М. Шавель  	
У зв`язку з УКАЗОМ ПРЕЗИДЕНТА УКРАЇНИ №64/2022 від 24.02.2022р. “Про введення воєнного стану в Україні” повний текст постанови складено у строк встановлений ч.3 ст.243 КАС України. Однак, надісланий до Єдиного Державного реєстру судових рішень 11.05.2022р.