ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2022 року 
м. Київ
справа № 826/3183/17
адміністративне провадження № К/9901/47671/18  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Шарапи В.М.,
суддів - Єзерова А.А.., Чиркіна С.М.,
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО ХХІ століття» (далі - ТОВ «Еко ХХІ століття») на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року у складі судді Келеберди В.І. та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2018 року у складі колегії суддів: Лічевецького І.О. (головуючий), суддів: Земляної Г.В., Мельничука В.П. у справі за позовом ТОВ «ЕКО ХХІ століття» до Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департаменту містобудування та архітектури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити певні дії,
ОПИСОВА ЧАСТИНА          
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій
1. У березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом у якому просив:
1.1 - визнати протиправним і нечинним з моменту прийняття розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №90 від 30 січня 2017 року в частині відмови йому у продовженні строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами №01392-03-П-1 та №03598-04-П-1. 
1.2 - зобов`язати продовжити, відповідно до принципу мовчазної згоди, строк дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами №01392-03-П-1 та №03598-04-П-1 на              5 років.      
2. Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 14 грудня 2017 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2018 року, відмовив у задоволенні позову. 
2.1 Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції виходив із того, що відсутні підстави про необґрунтованість висновку відповідача щодо подання позивачем документів для продовження дії дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами з порушенням вимог пункті 9.1 Порядку розміщення реклами в м. Києві затвердженого рішенням Київської міської ради №37/6253 від 22 вересня 2011 року. 
2.2 Суди зазначили, що позивачу повернуто пакет документів поданих для продовження дії дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами                  №№01392-03-П-1 та 03598-04-П-1, у той час, як позивач відповідних документів суду не надав, тому відсутня можливість встановити відповідність поданих позивачем документів пункту 9.1 Порядку розміщення реклами в м. Києві затвердженого рішенням Київської міської ради №37/6253 від 22 вересня 2011 року та відсутність у Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) підстав для висновку щодо невідповідність поданих позивачем документів вимогам вказаного пункту.
3. Судами попередніх інстанцій встановлено що:
3.1 ТОВ «ЕКО ХХІ століття» видано дозвіл на розміщення об`єкта зовнішньої реклами (лайтпостера, що стоїть окремо на опорі (беклайт) №01392-03-П-1 за адресою: Шевченківський район, пл. Львівська (біля зупинки тролейбусу біля будинку торгівлі) відповідно до заяви від 27 жовтня 2003 року №1559.
3.2 За заявою від 20 січня 2004 року №3597 позивачу видано дозвіл на розміщення об`єкта зовнішньої реклами (лайтпостера, що стоїть окремо на опорі (беклайт) №03598-04-П-1 за адресою: Шевченківський район, пл. Львівська (біля Будинку торгівлі).
3.3 Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 21 грудня 2011 року №2433 строк дії названих дозволів продовжено до 21 грудня 2016 року.
3.4 18 листопада 2016 року позивач звернувся із заявами про продовження строку дії дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами.
3.5 За даними опису документів, що надано до Центру надання адміністративних послуг (далі - ЦНАП) суб`єктом господарювання, громадянином для виконання адміністративної послуги ТОВ «ЕКО ХХІ століття» подано наступні документи: заяви; висновки (видані підприємством, установою чи організацією, які мають відповідні ліцензії) щодо відповідності встановленого РЗ вимогам безпеки його розміщення та використання протягом строку, на який продовжується дозвіл, а також завірену копію ліцензії розробника цього висновку; додатки до дозволів; копії договору від 1 березня 2013 року №П/05-13; документ (акт звірки взаєморозрахунків), який підтверджує відсутність заборгованості у розповсюджувача зовнішньої реклами, на розміщення рекламного засобу якого раніше було надано дозвіл за договором на право тимчасового користування місцем.
3.6 30 січня 2017 року Виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) прийнято розпорядження №90 «Про відмову в продовженні строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами».
3.7 За змістом цього розпорядження відповідач, посилаючись на Закони України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про рекламу», «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», Типові правила розміщення зовнішньої реклами, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року №2067, розділ II Порядку розміщення реклами в місті Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 22 вересня 2011 року №37/6253, Концепцію розвитку зовнішньої реклами в місті Києві, затверджену рішенням Київської міської ради від 26 січня 2012 року №20/2357, відмовив у продовженні строку дії 122 дозволів на розміщення зовнішньої реклами згідно з додатком до цього розпорядження.
3.8 Згідно пунктів 5, 6 Додатку до цього Розпорядження ТОВ «Еко ХХІ століття» відмовлено у продовженні дозволів №01392-03-П-1 та №03598-04-П-1.
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:
4. Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій позивач звернувся із касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
4.1 Аргументи скаржника на обґрунтування доводів касаційної скарги полягають у тому, що висновки судів попередніх інстанцій про повернення позивачу пакету документів поданих для продовження дії дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами базується на припущеннях, з огляду на відсутність доказів та підтвердження факту повернення відповідних документів після прийняття оскаржуваного розпорядження.
5. Відповідач відзив на касаційну скаргу не подав. 
Висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги:
6. Під час розгляду касаційної скарги колегія суддів враховує приписи частин першої-другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), відповідно до яких суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
7. Відповідно до підпункту 13 пункту «а» частини першої статті 30 Закону України від 21 травня 1997 року №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» надання дозволу на розміщення реклами, належить до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад як повноваження в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв`язку.
8. Згідно зі статтею 1 Закону України від 3 липня 1996 року №270/96-ВР «Про рекламу» (далі - Закон №270/96-ВР) реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару; зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.
9. Відповідно до частини першої статті 16 Закону №270/96-ВР розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах провадиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, та в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. При видачі дозволів на розміщення зовнішньої реклами втручання у форму та зміст зовнішньої реклами забороняється. Зовнішня реклама на територіях, будинках та спорудах розміщується за згодою їх власників або уповноважених ними органів (осіб). Розміщення зовнішньої реклами на територіях та об`єктах поза населеними пунктами провадиться лише за згодою їх власників або уповноважених ними органів (осіб).
10. Типові правила розміщення зовнішньої реклами (далі - Правила) затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року №2067.
11. Пунктом 6 Правил встановлено, що до повноважень робочого органу належать, зокрема: розгляд заяв розповсюджувачів зовнішньої реклами на надання дозволу, внесення змін у дозвіл, переоформлення дозволу та продовження строку його дії; прийняття рішення про встановлення пріоритету заявника на місце розташування рекламного засобу, продовження строку, на який встановлено зазначений пріоритет, або про відмову в установленні такого пріоритету; підготовка проекту рішення виконавчого органу ради щодо надання дозволу чи про відмову у його наданні; видача дозволу на підставі рішення виконавчого органу ради.
12. За змістом пункту 16 Правил дозвіл погоджується з власником місця розташування рекламного засобу або уповноваженим ним органом (особою) і спеціально уповноваженим органом з питань містобудування та архітектури. На вимогу робочого органу дозвіл погоджується з: Державтоінспекцією - у разі розміщення зовнішньої реклами на перехрестях, біля дорожніх знаків, світлофорів, пішохідних переходів та зупинок транспорту загального користування; відповідним центральним або місцевим органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини та об`єктів природно-заповідного фонду - у разі розміщення зовнішньої реклами на пам`ятках історії та архітектури, в межах зон охорони таких пам`яток і в межах об`єктів природно-заповідного фонду; утримувачем інженерних комунікацій - у разі розміщення зовнішньої реклами в межах охоронних зон цих комунікацій. Зазначені в абзацах першому, третьому - п`ятому цього пункту органи та особи погоджують дозвіл протягом п`яти робочих днів з дати звернення заявника. Перелік органів та осіб, з якими погоджується дозвіл, є вичерпним. Погодження дійсне протягом строку дії дозволу.
13. Пунктом 29 цих Правил встановлено, зокрема, що строк дії дозволу продовжується на підставі заяви, яка подається робочому органу розповсюджувачем зовнішньої реклами у довільній формі не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії дозволу. Продовження строку дії дозволу фіксується в журналі реєстрації з внесенням відповідних змін у дозвіл.
Відмова у продовженні строку дії дозволу може бути оскаржена у порядку, встановленому законодавством.
14. Як встановлено судами попередніх інстанцій, відповідач в межах функцій органу місцевого самоврядування видав розпорядження №90 "Про відмову у продовженні строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами" пунктом 1 якого відмовлено у продовженні строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами (далі - дозволи) згідно з додатком до цього розпорядження у кількості 122 дозвіл, у тому числі розповсюджувачу реклами ТОВ "Еко ХХІ століття" у продовженні дозволів:    №№01392-03-П-1 та 03598-04-П-1.
15. Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції відмовляючи у задоволенні позову зазначив, враховуючи те, що позивачу повернуто пакет документів поданих для продовження дії дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами №01392-03-П-1 та №03598-04-П-1, у той час, як позивач відповідних документів суду не надав, у суду відсутня можливість встановити відповідність поданих позивачем документів пункту 9.1 Порядку розміщення реклами в м. Києві затвердженого рішенням Київської міської ради №37/6253 від 22 вересня 2011 року та відсутність у Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) підстав для висновку щодо невідповідні поданих позивачем документів вимогам вказаного пункту. За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання розпорядження №90 від 30 січня   2017 року протиправним та нечинним в частині щодо відмови у продовженні строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами №№01392-03-П-1 та 03598-04-П-1.
16. Колегія суддів уважає такі висновки судів попередніх інстанцій передчасними з огляду на таке.
17. Відповідно до вимог статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
18. За правилами, встановленими частиною другою статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
19. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що зміст принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі зобов`язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні.
20. Таким чином, ураховуючи законодавчо встановлений обов`язок вжиття визначених законом заходів, необхідних для з`ясування обставин у справі суди попередніх інстанцій мали витребувати та дослідити документи, які були подані позивачем для продовження дії дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами.
21. Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи не враховано приписи статті 9 КАС України, відповідно до яких розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі.
22. На переконання колегії суддів, судами попередніх інстанцій при розгляді адміністративної справи не дотримано вимог частини першої статті 244 КАС України та не в повній мірі досліджено обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються.
23. Судова колегія зазначає також про неврахування судами попередніх інстанцій приписів статті 77 КАС України, відповідно до яких саме на відповідача, як суб`єкта владних повноважень покладено процесуальний обов`язок доказувати правомірність своїх дій та рішень. 
24. Зважаючи на те, що однією із підстав для відмови у продовженні дії дозволу була відсутність належних документів (зокрема, згода власників або уповноважених ними органів (осіб) територій, будинків та споруд, на яких передбачається розміщення об`єктів зовнішньої реклами), тому суд дійшов передчасного висновку про законність спірного рішення не перевіривши відповідність усіх документів, а відповідач у порушення вимог статті 77 КАС України не довів правомірність свого рішення.
25. Тобто, всупереч вимогам статті 9 КАС України судами не надано належної оцінки доказам у справі, чим порушено норми процесуального закону, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для справи.
26. Відповідно до частин першої-другої статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
27. Відповідно до частини другої статті 353 КАС України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, якщо суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
28. Верховний Суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати обставини, давати оцінку доказам, а відтак позбавлений можливості постановити рішення у справі у зв`язку з неповним встановленням обставин справи, тому постановлені у справі рішення підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Керуючись пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року №460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», статтями 327, 345, 349, 353, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО ХХІ століття» задовольнити частково.
Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною і не оскаржується.

Суддя-доповідач                                                                                          В.М. Шарапа
Судді:                                                                                                              А.А. Єзеров
                                                                                                              С.М. Чиркін