ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2022 року
м. Хмельницький

Справа № 686/26981/21
Провадження № 22-ц/4820/909/22

Хмельницький апеляційний суд в складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В., 
розглянув в порядку ст. 369 ЦПК України цивільну справу № 686/26981/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на  рішення Хмельницького міськрайонного суду  Хмельницької області  від 18  березня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції в Хмельницькій області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями та рішенням органу державної влади.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд
в с т а н о в и в :        
В листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом та просила ухвалити рішення, яким стягнути з рахунку Державного бюджету України, розміщеного в Державній казначейській службі України матеріальну шкоду в розмірі 12500 грн. та моральну шкоду в розмірі 50000 грн., заподіяну їй незаконними діями та рішеннями службових осіб (працівників поліції) Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції, посилаючись на незаконне притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч. 2 КУпАП.
Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначала, що постановою судді Хмельницького міськрайонного суду від 2 липня 2020 року її було визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 2 КУпАП, та накладено на неї стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки за те, що вона 18.06.2020 року о 12 год. 23 хв. в м. Хмельницькому, по Старокостянтинівському шосе, 1/1, та того ж дня о 17 год. 52 хв. по вул.Купріна, 56, керувала автомобілем «DAEWOO Lanos», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння (зіниці очей не реагують на світло, порушення мови і координації рухів) та в порушення вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України, відмовилася від проходження відповідно до встановленого ст.266 КУпАП, порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебувають під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року №1103 та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я від 9.11.2015 року №142/735, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року №1413/27858, повторно протягом року.
       Не погоджуючись із вказаною постановою, оскаржила її в апеляційному порядку та постановою Хмельницького апеляційного суду від 2 липня 2021 року постанову Хмельницького міськрайонного суду від 2 липня 2020 року було скасовано, а провадження в справі відносно неї було закрито в зв`язку з відсутністю в її діях адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 2 КУпАП. 
ОСОБА_1 вказувала, що у зв`язку із незаконними діями працівників Управління патрульної поліції в Хмельницькій області ДПП, як органу державної влади, їй було заподіяно матеріальну шкоду у вигляді витрат, які вона понесла на правничу допомогу для захисту її інтересів в суді адвокатом, розмір якої становить 12500 грн, а також моральну шкоду в сумі 50 000 грн., яка полягає у приниженні її честі, гідності, моральних переживаннях, фізичних стражданнях, порушенні нормальних життєвих стосунків.
Рішенням Хмельницького  міськрайонного суду Хмельницької області від 18 березня 2022 року в задоволенні вказаного позову було відмовлено.
Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу , просить його скасувати та ухвалити рішення, яким задоволити позов. Посилається на порушення та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, не повне з`ясування обставин, що мають значення для справи. 
 
Апелянт не погоджується із висновком суду, що Департамент патрульної поліції та його структурні підрозділи не є органом, що здійснює оперативну- розшукову діяльність органом досудового розсідування, прокуратури або суду. Відповідно, вважає неправомірним висновок суду, що заподіяння їй шкоди незаконним діями чи рішеннями службових осіб патрульної служби в Хмельницькій області є недоведеним.
 
Суд першої інстанції не застосував норми матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Так, за відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в наявних спірних правовідносинах, на думку апелянта, слід було застосувати ч. 6 цієї ж статті. Положення вказаної норми передбачають відшкодування шкоди на загальних підставах, тобто виходячи із засад відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).
 
У відзиві Управління патрульної поліції у Хмельницькій області Департаменту ПП зазначало, що судом першої інстанції ухвалено законне рішення. Вказує, що при вирішенні вказаного позову слід взяти правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі №312/262/18, зокрема, що сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язків наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди.
Крім того, вважає вимоги ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди безпідставними, оскільки позивачем не надано детального опису вказаних витрат, відсутні відомості щодо сплати позивачкою цієї суми. Крім того, посилання ОСОБА_1 на стягнення майнової шкоди є безпідставним, оскільки є неправомірним ототожнення кошти за надання правничої допомоги із матеріальною шкодою.
Також процесуальний закон не передбачає можливості стягнення витрат, пов`язаних із правничою допомогою, які були понесені стороною в інших справах, які розглядалися судом за його участю.
Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Так, постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 липня 2020 року було встановлено, що 18.06.2020 року о 12 год. 23 хв. в АДРЕСА_1 , та того ж дня о 17 год. 52 хв. по вул.Купріна, 56, ОСОБА_1 керувала автомобілем «DAEWOO Lanos», номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння (зіниці очей не реагують на світло, порушення мови і координації рухів) та, в порушення вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України, відмовилася від проходження відповідно до встановленого (ст.266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебувають під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року №1103 та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я від 9.11.2015 року №142/735, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року №1413/27858) порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, повторно протягом року. 
Вказаною постановою ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні про порушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП (в редакції 2016 року) та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що с становить 20400 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на три роки.
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 02.07.2021 року постанову суду першої інстанції було скасовано. Суд апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, прийшов до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП, не доведена, а Протокол про адміністративне правопорушення складений щодо особи, яка не вчиняла інкримінованого правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
За змістом цієї постанови, при складанні матеріалів відносно ОСОБА_1 працівником поліції допущено істотні порушення вимог КУпАП і нормативно-правових актів, які мають наслідком визнання недійсними, зазначених у даному протоколі фактичних обставин, адже при складанні протоколу належним чином не було встановлено особу, яка керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Крім того, апеляційний суд вказав, що працівниками поліції не було дотримано вимог пункту 9 Розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року № 1376, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2015 році за №1496/27941, таким чином Протокол був складений щодо особи, яка правопорушення не вчиняла, що є порушенням вимог закону.
Вказана обставина щодо неналежного виконання своїх службових обов`язків працівникам патрульної поліції при складання протоколу про адміністративне правопорушення підтверджується і матеріалами службового розслідування Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції МВС України.
Відповідно до частини другої статті 2, частини першої статті 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Згідно частини другої статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Зміст наведених норм права дозволяє зробити висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду. 
Суд першої інстанції не врахував, що позивачка відповідачами у справі зазначила орган - Управління патрульної поліції в Хмельницькій області ДПП, діями працівників якого на її думку завдано шкоду позивачу, а також Державну казначейську службу України.
В свою чергу як на правові підстави позову позивачка посилалася на норми ст. 56 Конституції України, ст.ст. 1173, 1174, 1176 ЦК України, а також норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», що врегульовують питання відшкодування державою шкоди, завданої органом державної влади, його посадовою або службовою особою. 
Зміст позовної заяви цілком свідчить про те, що позов пред`явлено до держави в особі органу, якого ОСОБА_1 зазначає порушником своїх прав та Державної казначейської служби України.
Наведене спростовує висновок суду першої інстанції про те, що позов пред`явлено до неналежних відповідачів, оскільки держава бере участь у справі як учасник цивільних відносин саме через ці органи.
Такий же висновок підтверджено постановою Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 242/4741/16-ц, згідно з якоюналежним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки ДКСУ чи її територіальний орган не є тим суб`єктом який порушив права чи інтереси позивача.
Обговорюючи підстави заявленого позову, апеляційний суд приймає до уваги таке.
Згідно з ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування, матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до частини 1 статті 23 ЦК України  особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статей 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. 
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, що відсилає до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини 6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Згідно з ч. 1 ст. 1173 ЦК України  шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. 
Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Отже, за змістом ст.ст. 1166, 1167, 1174 ЦК України відповідно до загальних умов цивільно-правової відповідальності необхідною умовою для відшкодування шкоди державою є неправомірні дії державного органу, наявність шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, які повинен довести позивач.
Відповідно до  статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів державної влади завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
За змістом норм глав 19-21 КУпАП притягнення особи до адміністративної відповідальності розпочинається зі стадії складання щодо неї протоколу про адміністративне правопорушення. 
Встановлені судом обставини, підтверджують факт заподіяння моральної шкоди позивачці, внаслідок дій посадових осіб поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 , які не відповідали вимогам закону. 
Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією Об`єднаної палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 10.10.2019 року у справі №569/1799/16-ц, а також постанові Верховного Суду від 05.02.2020 року у справі № 640/16169/17.
Визначаючи розмір моральної шкоди, апеляційний суд враховує, що у зв`язку з неправомірним притягненням позивача до адміністративної відповідальності змінився її життєвий уклад, були порушені нормальні життєві зв`язки, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, позивач потерпіла душевних переживаннях, що вплинуло на звичний спосіб життя позивача з врахуванням значної тривалості провадження у справі про адміністративне правопорушення, а тому з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості вважає за можливе стягнути на користь позивача з Державного бюджету України у відшкодування моральної шкоди 2500 грн..
Підставо для звернення ОСОБА_1 з вимогами про стягнення майнової шкоди стало те, що для захисту та відновлення її порушених прав позивачка змушена була звернутися за наданням їй правової допомоги. Зокрема, 27.01.2021 року нею був укладено договір з Адвокатським об`єднанням «Місяць і партнери» про надання правової допомоги. Відповідно її захисником був ОСОБА_2 , за послуги якого, відповідно до умов договору, нею сплачено 12500 грн.
Норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», на які посилався позивач як на правову підставу заявлених вимог, з врахуванням норм ст.ст.1,2 цього Закону, не врегульовують спірні правовідносини і не підлягають застосуванню.
Разом з тим, судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням конкретної справи.  Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно процесуальним законодавством.
Нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення не врегульовано поняття судових витрат, в тому числі й витрат на правову допомогу адвоката у справі про адміністративне правопорушення.
Отже, ці витрати позивача не віднесені законом до категорії судових витрат, відтак відсутні підстави визнавати їх судовими витратами в іншій судовій справі.
В свою чергу за змістом ч.2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч.1 ст. 22 ЦК України).
З врахуванням встановлення факту порушення права позивачки та понесення нею витрат на правову допомогу адвоката з метою відновлення свого порушеного права ці витрати позивачки є збитками (майновою шкодою) і підлягають відшкодуванню державою.
Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову - стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку, відкритого у Державній казначейській службі України, на користь ОСОБА_1 2500. грн. у відшкодування моральної шкоди та 12500 грн. майнової шкоди. В решті позову слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
        Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду  Хмельницької області  від 18  березня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов задовольнити частково.
Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку, відкритого у Державній казначейській службі України на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 2500 грн. відшкодування моральної шкоди та 12500 грн. майнової шкоди. 
В решті позову відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 01 червня 2022 року.

        Судді                                         А.М.Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова