ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3808/22 Справа № 202/1007/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Марченко Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2022 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Барильської А.П.
суддів - Деркач Н.М., Куценко Т.Р.,

сторони:
позивач – Акціонерне товариство “Акціонерний банк “РАДАБАНК” 
відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши  у спрощеному позовному провадженні, у порядку  ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Акціонерний банк “Радабанк” на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2021 року, яке ухвалено суддею Марченко Н.Ю. у м. Дніпрі та повний текст рішення суду складено 26 жовтня 2021 року, -
                                                  В С Т А Н О В И В :
       У лютому 2021 року Акціонерне товариство “Акціонерний банк “Радабанк” ( надалі -АТ “АБ “Радабанк”) звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого посилався на те, з відповідачем шляхом акцептування пропозиції було укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб по ліміту овердрафту № 19419/ФКР510/0 від 21.02.2019 року на суму 3000 грн., встановленого на платіжну карту, відповідно до заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 2126818/Z03/16 від 29.11.2018 року.
       Відповідач, підписавши паспорт споживчого кредиту овердрафту для клієнтів, які обслуговуються в рамках зарплатних проектів та власників пенсійних карток АТ “АБ “Радабанк”, ознайомився з інформацією про наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит, а саме нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня на суму простроченого платежу за кожний день прострочення. У вищезазначеному паспорті відповідач підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту. В подальшому суму овердрафту було збільшено до 5000 грн.
       Виписками по особовому рахунку № НОМЕР_1 та по особовому рахунку № НОМЕР_2 підтверджується, що відповідачу було надано кредит у формі овердрафту на споживчі цілі з кінцевим терміном повернення ліміту овердрафту 20.02.2020 року та сплатою процентів.
       Однак внаслідок неналежного виконання відповідачем грошових зобов`язань, станом на 27.10.2020 року, за ним існує заборгованість в сумі 8543,65грн., яка складається з : простроченої заборгованості по ліміту овердрафту в сумі 4998,49 грн., простроченої заборгованості по нарахованим процентам в сумі 2408,83 грн., пені на прострочену заборгованість по ліміту овердрафту в сумі 916,34 грн., пені на прострочену заборгованість по нарахованим процентам в сумі 219,99 грн., яку позивач просив суд стягнути з відповідача, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270 грн.
       Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2021 року позов Акціонерного товариства “Акціонерний банк “Радабанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства “Акціонерний банк “Радабанк” прострочену заборгованість по ліміту овердрафту в розмірі 4998 (чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто вісім) грн. 49 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1328 (одна тисяча триста двадцять вісім) грн. 17 коп. В іншій частині позову відмовлено.
       В апеляційній скарзі Акціонерне товариство “Акціонерний банк “Радабанк”, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості по нарахованим процентам в сумі 2408,83 грн., пені на прострочену заборгованість по ліміту овердрафту в сумі 916,34 грн., пені на прострочену заборгованість по нарахованим процентам в сумі 219,99 грн. та ухваленні в цій частині нового рішення суду про задоволення цих позовних вимог.
       В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що суд дійшов помилкового висновку щодо відсутності досягнення сторонами кредитного договору згоди про розмір процентів, пені, не взявши до уваги, що позивач нарахував проценти та пеню на підставі Умов надання та обслуговування овердрафту для клієнтів, які обслуговуються в рамках зарплатних проектів Банку та власників пенсійних карток АТ “АБ”Радабанк”, на які відповідач погодився, підписавши заяву про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Зазначених висновків дійшов і Верховний Суд в Постановах від 19.09.2019 року у справі № 127/7543/17, від 26.02.2020 року у справі № 355/1091,17; від 04.11.2020 року у справі № 534/1072,18-ц; від 12.02.2020 року у справі № 382/327,18-ц.
       Крім того, суд не взяв до уваги, що відсотки і пеня нараховані позивачем саме на підставі підписаного сторонами паспорту споживчого кредиту, та аналогічна правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду від 02.12.2020 року у справі №284/157/20, від 17.11.2021 року у справі № 709/86/21.
На думку апелянта, у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови у стягненні процентів та пені, при цьому суд нехтує принципами платності кредитного договору.
       Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Рішення суду першої інстанції не оскаржено в частині задоволення позовних вимог Акціонерного товариства “Акціонерний банк “Радабанк ”  до  ОСОБА_1 про стягнення простроченої заборгованості по ліміту овердрафту в розмірі 4998 (чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто вісім) грн. 49 грн., тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в цій частині не підлягає перегляду судом апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
       Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що між АТ “АБ “Радабанк”та відповідачем ОСОБА_1 шляхом акцептування Банком пропозиції клієнта, укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб по ліміту овердрафту № 19419/ФКР510/0 від 21 лютого 2019 року на суму 3000 грн., встановленого на платіжну картку, який в подальшому збільшено до 5000 грн., відповідно до заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 2126818/Z03/16 від 29.11.2018 року. (а.с.12-13).
       З виписки по особовому рахунку відповідача за період з 21.02.2019 року по 27.10.2020 року вбачається, що відповідач отримав від позивача обумовлені укладеним між сторонами договором комплексного банківського обслуговування кредитні кошти в повному обсязі шляхом встановлення ліміту овердрафту та користувався ними протягом зазначеного періоду. Дана виписка має статус первинного документа, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5, а також є належним доказом отримання та користування відповідачем кредитними коштами, у ній зазначені всі операції з часу активації кредитної картки зі зняття грошових коштів, погашення заборгованості, яка відповідачем не спростована, що підтверджується і змістом пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (а.с.29-39).
       У зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань за кредитним договором, станом на 27.10.2020 року, у відповідача наявна заборгованість перед АТ “АБ “Радабанк”, за розрахунком позивача, в розмірі 8543.65 грн., що складається із: 4998,49 грн. -прострочена заборгованість по ліміту овердрафту; 2408,83 грн. прострочена заборгованість по нарахованим процентам; 916.34 грн. пеня на прострочену заборгованість по ліміту овердрафту; 219.99 грн. пеня на прострочену заборгованість по нарахованим процентам (а.с.29-39).
       АТ “АБ “Радабанк” направлено на адресу відповідача лист-вимогу від 11.12.2019 року, згідно з яким АТ “АБ “Радабанк” вимагало від ОСОБА_1 у 7-ми денний строк з дня отримання листа, сплатити заборгованість за овердрафтом в сумі 5774,03 грн. (а.с.26).
       Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача простроченої заборгованості по нарахованим процентам в сумі 2408, 83 грн., пені на прострочену заборгованість по ліміту овердрафту в сумі 916,34грн., пені на прострочену заборгованість по нарахованим процентам в сумі 219,99 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів погодження з позичальником ОСОБА_1 . Умов щодо розміру та порядку нарахування процентів за користування кредитними коштами та пені. При цьому, суд дійшов висновку, що Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, умови надання та обслуговування овердрафту для клієнтів не погоджені з відповідачем та позивачем не надано доказів, що саме з цими умовами та договором був ознайомлений відповідач та погодився з ними.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
       За положеннями частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
       Відповідно до статей 626, 628 ЦК України , договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
       Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
       Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
       Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України,  публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
       Відповідно до статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
       Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
       Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
       Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
       За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
       Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
       Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
       У заяві позичальника ОСОБА_1 21.02.2019 року розмір процентів за користування кредитом та розмір пені не зазначені (а.с.13).
       Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути проценти за користування кредитом, а також пеню.
       Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Витяг з Умов надання та обслуговування овердрафту для клієнтів, які обслуговуються в рамках зарплатних проектів Банку та власників пенсійних карток в АТ “АБ “Радабанк”, як невід`ємну частину кредитного договору.
       Витягом з Умов надання та обслуговування овердрафту для клієнтів, які обслуговуються в рамках зарплатних проектів Банку та власників пенсійних карток в АТ “АБ “Радабанк” визначено, в тому числі: процентна ставка (0,01% річних у перші 30 днів користування овердрафтом та 38% річних за межами пільгового періоду), комісії, відповідальність сторін за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови.
       При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, пені, та, зокрема саме у зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
       Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у Постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у Заяві домовленості сторін про сплату процентів та пені, надані Банком Умови надання та обслуговування овердрафту для клієнтів, які обслуговуються в рамках зарплатних проектів Банку та власників пенсійних карток в АТ “АБ “Радабанк” та Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ “АБ “Радабанк” не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Вище зазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року.
При цьому, згідно з ч. 6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно – правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства – суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, – із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

На підставі наведеного вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що Умови надання та обслуговування овердрафту для клієнтів, які обслуговуються в рамках зарплатних проектів Банку та власників пенсійних карток в АТ “АБ “Радабанк” та Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ “АБ “Радабанк”, які міститься в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їїх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 21.02.2019 року, шляхом підписання Заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату відсотків та пені за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
До того ж, у даному випадку, необхідно зауважити, що міжнародними актами, зокрема, Резолюцією Генеральної асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» констатовано, що споживачі здебільшого знаходяться в нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти, купівельної спроможності та виходячи з важливості сприяння справедливому, рівноправному та усталеному економічному і соціальному розвитку, у зв`язку з чим сформульовано керівні принципи для захисту інтересів споживачів. 
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, колегія суддів зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про приєднання до Договору комплексного банквського обслуваговування фізичних осіб, оскільки договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ “АБ “Радабанк” це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цього Договору тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав вважати, що при укладенні договору з відповідачем по справі ОСОБА_1 , АТ “АБ “Радабанк” дотримався вимог, передбачених чинним законодавством України  про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими Банк.
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону – споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
На підставі наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за процентами та пенею .
Не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог доводи апеляційної скарги про те, що суд дійшов помилкового висновку щодо відсутності досягнення сторонами кредитного договору згоди про розмір процентів, пені, не взявши до уваги, що позивач нарахував проценти та пеню на підставі Умов надання та обслуговування овердрафту для клієнтів, які обслуговуються в рамках зарплатних проектів Банку та власників пенсійних карток АТ “АБ “Радабанк”, на які відповідач погодився, підписавши заяву про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Зазначених висновків дійшов і Верховний Суд в Постановах від 19.09.2019 року у справі № 127/7543/17, від 26.02.2020 року у справі № 355/1091,17; від 04.11.2020 року у справі № 534/1072,18-ц; від 12.02.2020 року у справі № 382/327,18-ц., оскільки в заяві про приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб відсутні умови щодо порядку нарахування процентів та пені. Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не підписаний сторонами. У зв”язку з чим відсутні підстави вважати, що сторони погодили умови договору щодо нарахування процентів та пені. Посилання на висновки, що містяться в Постановах Верховного Суду від 19.09.2019 року у справі № 127/7543/17, від 26.02.2020 року у справі № 355/1091,17; від 04.11.2020 року у справі № 534/1072,18-ц; від 12.02.2020 року у справі № 382/327,18, як на підставу для задоволення позову, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки зазначені Постанови не містять висновку щодо нарахування процентів та пені у випадку їх непогодження сторонами.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що відсотки і пеня нараховані позивачем саме на підставі підписаного сторонами паспорту споживчого кредиту, та аналогічна правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду від 02.12.2020 року у справі №284/157/20, від 17.11.2021 року у справі № 709/86/21, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження підписання сторонами паспорту споживчого кредиту, де сторони погодили розмір і порядок нарахування процентів та пені.
Доводи апеляційної скарги про те, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови у стягненні процентів та пені, при цьому суд нехтує принципами платності кредитного договору, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду, адже зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, зокрема, такі доводи суперечать й установленій практиці Верховного Суду.
Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами та штрафів, отже, судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
       З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.
       Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині - без змін.
       На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.
       Керуючись ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, суд, -
                                               П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Акціонерний банк “Радабанк”  залишити без задоволення.
       Рішення  Індустріального  районного суду м.Дніпропетровська від 26 жовтня 2021 року в оскаржуваній частині залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді : Н.М.Деркач

                                                                                Т.Р.Куценко