Справа № 462/5971/19                                Головуючий у 1 інстанції: Гедз Б.М.  
Провадження № 22-ц/811/3177/21                 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М. 
       Категорія: 60

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

               05 липня 2022 року                                                  м.Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,
секретаря – Матяш С.І., 
з участю: відповідача ОСОБА_1 , 
його представника – ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , третя особа – державний нотаріус Першої Львівської державної нотаріальної контори Цікало О.А., про усунення перешкод в користуванні квартирою, визнання недійсними довіреності та договору дарування та визнання права власності в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:
ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні 1/3 частиною квартири АДРЕСА_1 , про  визнання недійсними довіреності від 10.05.2017 року, виданої ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_4 , посвідченої державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори Цікало О.А., зареєстрованої в реєстрі за №3-130, та договору дарування 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 від 13.06.2017 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори Цікало О.А., та про визнання за ним ( ОСОБА_3 ) права власності на 2/3 частини даної квартири в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 .
 В обгрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.10.2001 року йому належить на праві власності 1/3 частини кварити АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 – 2/3 частини даної квартири на підставі договору дарування від 13.06.2017 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори Цікало О.А. 
Про набуття відповідачем права власності на 2/3 частини спірної квартири, позивач дізнався в серпні 2019 року, коли відповідач змінив замки в квартирі, заховав правовстановлюючі документи на квартиру, всі квитанції про оплату за комунальні послуги і медичну документацію його матері ОСОБА_5 і став чинити йому перешкоди у користуванні квартирою. 
Позивач вважає довіреність, видану на ім`я ОСОБА_4 , та договір дарування 2/3 частини квартири недійсними, оскільки такі вчинені під впливом обману та за відсутності вільного волевиявлення, яке б відповідало внутрішній волі ОСОБА_5 . 
Позивач вважає, що його мати ніколи не подарувала б внукові ОСОБА_1 2/3 частини квартири, оскільки він не брав жодної участі в її утриманні, не сплачував комунальних послуг, ніколи не допомагав матеріально, позаяк, він (позивач), займаючись підриємницькою діяльністю, постійно надавав матері допомогу, за власні кошти здійснив поховання матері та організував поминальний обід. 
Зазначає, що мати повідомляла, що квартира буде належати тільки йому (позивачу), оскільки його рідний брат – батько відповідача ОСОБА_1 , помер задовго до смерті своєї сестри (матері позивача), тому йому невідомо, яким чином відповідач заволодів 2/3 частинами спірної квартири. 
На переконання позивача, якби мати бажала подарувати ОСОБА_1 2/3 частин квартири, то безпосередньо підписала б договір дарування. 
Позивач вважає, що відповідач ввів в оману ОСОБА_4 , який представляв інтереси ОСОБА_5 на підставі оспорюваної довіреності у правовідносинах з відповідачем під час укладення договору дарування спірної частки в квартирі, оскільки думав, що є поручителем відповідача, як той йому про це повідомляв.
Позивач зазначає, що оскільки він є єдиним спадкоємцем за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_5 , просить визнати за ним право власності на 2/3 частини спірної квартири в порядку спадкування після смерті матері.
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 28 липня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_3 , просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно взяв до уваги показання свідків, оскільки жоден із допитаних свідків не був присутнім при оформленні оспорюваних правочинів.
Вважає, що ОСОБА_5 підписала довіреність на здійснення від її імені повноважень щодо укладення договору дарування під впливом обману, підтвердженням чого, на переконання апелянта, є висновок експерта №5750 від 18.12.2020 року, яким встановлено, що запис «Могильник» та підпис у цій довіреності виконані ОСОБА_5 під дією незвичних чинників природнього характеру, якими могли бути як поважний вік і загальниий хворобливий і надмірно психоемоційний стан особи в момент їх виконання.
Стверджує, що за таких обставинах суд мав всі підстави застосувати до спірних правовідносин норму статті 230 ЦК України та визнати недійсними оспорювані довіреність та договір дарування квартири.
Вважає, що крім обману, в судовому засіданні було встановлено, що правочин, який вчинили ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , містить ознаки удаваного.
В судове засідання позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 повторно не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому процесуальним законом порядку, позивач повторно подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, однак, за клопотанням сторони позивача вже відкладався розгляд даної справи, тому у задоволенні клопотання відмовлено, а розгляд справи апеляційним судом проведено у їхній відсутності.
Заслухавши пояснення сторони відповідача ОСОБА_1 в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з ч.1 ст.626, ст.629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
За змістом статей 203, 215 ЦК України,  підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Кожна із цих вимог є самостійною підставою недійсності правочину.
Згідно з ч.3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до частини першої статті 230 ЦК УКраїни, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.
Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Виходячи із змісту зазначеної норми, правочин визнається вчиненим внаслідок обману у разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину.
Отже, підставою для визнання правочину недійсним є введення однією стороною іншої сторони правочину в оману щодо обставин, які мають істотне значення. 
Згідно з роз`ясненнями у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», особами, котрі беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є, насамперед, сторони даного правочину. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.10.2001 року належало, відповідно, 2/3 частини та 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 (а.с.6, 7 т.1).
10.05.2017 року ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори Цікало О.А., згідно якого, все своє майно, в тому числі 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 заповіла внукові ОСОБА_1 (а.с.37 т.1).
10.05.2017 року ОСОБА_5 також видала довіреність на ім`я ОСОБА_1 , яка посвідчена державним нотаріусом Цікало О.А., відповідно до якої ОСОБА_5 уповноважила ОСОБА_1 подавати та отримувати від її імені необхідні заяви, в тому числі заяви, що стосуються її особистої власності, документи та довідки у відповідні установи та організації, отримувати правовстановлюючі документи на будь-яке належне їй майно та реєструвати їх у відповідних органах, отримувати дублікати документів, тощо (а.с.38, 39 т.1).
Крім цього, 10.05.2017 року державним нотаріусом була посвідчена довіреність, зареєстрована у реєстрі за №3-130, згідно якої ОСОБА_5 уповноважила ОСОБА_4 , відповідно до договору доручення, укладеного між ними в усній формі, подарувати ОСОБА_1 , належні їй на праві власності 2/3 частини спірної квартири (а.с.56 т.1).
13.06.2017 року державним нотаріусом Цікало О.А. посвідчено договір дарування 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 , відповідно до якого ОСОБА_5 , від імені якої, на підставі виданої нею довіреності від 10.05.2017 року, діяв ОСОБА_4 , подарувала ОСОБА_1 2/3 частини спірної квартири. Зазначений договір зареєстрований в реєстрі за №3-201, підписаний ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в пристуності нотаріуса, особи встановлено, дієздатність та повноваження ОСОБА_4 та належність ОСОБА_5 відчужуваних 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 нотаріусом було перевірено. 
В цей же день нотаріусом було зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини квартири в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.40, 41 т.1).
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 14.09.2019 року, ОСОБА_1 набув у спільну часткову власність 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 13.06.2017 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори Цікало О.А. (а.с.8 т.1).
ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 15.05.2018 року (а.с.9 т.1).
За життя, ОСОБА_5 не скасовувала у встановленому законом порядку видані нею довіреності та нотаріально посвідчений заповіт на користь свого внука – відповідача ОСОБА_1 , що підтверджує її волевиявлення на розпорядження належним їй майном саме на користь відповідача.
З урахуванням наведених вище норм матеріального права та встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність та безпідставність заявлених позивачем позовних вимог.
Таким чином, суд першої інстанції правильно вирішив спір по суті, під час розгляду справи не допустив порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу  ОСОБА_3 залишити без задоволення. 
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 липня 2021 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 15 липня 2022 року.

Головуючий                                          С.М. Бойко 

Судді:                                                  С.М. Копняк 

                                                        А.В. Ніткевич