Постанова
Іменем України
 
03 серпня 2022 року
м. Київ
 
справа № 656/377/20
провадження № 61-14445 св 21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ; 
відповідачі: Іванівська селищна рада Херсонської області, ОСОБА_2 ;
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іванівського районного суду Херсонської області від 21 січня 2021 року у складі судді Крисанової В. І. та постанову Херсонського апеляційного суду від 20 липня 2021 року у складі колегії суддів: Кутурланової О. В., Майданіка В. В., Орловської Н. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Іванівської селищної ради Херсонської області, ОСОБА_2 про визнання рішень протиправними та їх скасування, зобов`язання вчинити певні дії, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку.
 
Позовна заява мотивована тим, що 05 листопада 2019 року він звернувся до Іванівської селищної ради Херсонської області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення, розташованої за межами населених пунктів на території Іванівської селищної ради Херсонської області. Оскільки у місячний строк органом місцевого самоврядування його заява не була розглянута і станом на 08 грудня 2019 року будь-якої відповіді він не отримав, у відповідності до положень частини сьомої статті 118 ЗК України він подав до ПП «Левас» заяву про розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, уклав договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, повідомив про це орган місцевого самоврядування та долучив до повідомлення зазначений договір.
Вказував, що на своє звернення до Іванівської селищної ради Херсонської області із заявою про погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками і землекористувачами та підписання акту від 20 грудня 2019 року отримав повідомлення відповідача від 23 грудня 2019 року про відмову в погодженні меж зазначеної земельної ділянки з посиланням на те, що рішення не набрало достатньої кількості голосів на пленарному засіданні, яке відбулося 20 грудня 2019 року.
Порушення своїх прав вбачає у тому, що відповідач, достеменно знаючи про реалізацію ним права на отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в порядку частини сьомої статті 118 ЗК України та розроблення землевпорядної документації на спірну земельну ділянку, не мав права приймати рішення від 24 лютого 2020 року № 1676 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки у власність ОСОБА_2 та рішення від 10 червня 2020 року № 2121 про затвердження ОСОБА_2 проекту землеустрою щодо відведення у власність вказаної земельної ділянки.
Крім того, перевищивши повноваження, Іванівська селищна рада Херсонської області рішенням від 10 червня 2020 року № 2116 відмовила йому у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та передачі земельної ділянки у власність у зв`язку з невідповідністю проекту землеустрою вимогам діючого законодавства.
Вважав, що внаслідок незаконних рішень Іванівської селищної ради Херсонської області його позбавлено права на безоплатне отримання земельної ділянки у власність, а тому просив суд скасувати рішення Іванівської селищної ради Херсонської області XXXV сесії VII скликання від 24 лютого 2020 року № 1676, рішення Іванівської селищної ради Херсонської області XXXIX сесії VII скликання від 10 червня 2020 року № 2121; рішення Іванівської селищної ради Херсонської області XXXIX сесії VII скликання від 10 червня 2020 року № 2116; зобов`язати відповідача вчинити дії щодо затвердження проекту землеустрою, передання земельної ділянки, площею 2,000 га, з кадастровим номером 6522987400:03:001:0271, із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення, розташованої за межами населених пунктів на території Іванівської селищної ради за межами с. Шотівка Іванівського району Херсонської області у власність ОСОБА_1 ; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, площею 2,00 га, з кадастровим номером 6522987400:03:001:0271.
 
Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції
 
Рішенням Іванівського районного суду Херсонської області від 21 січня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Ухвалою Іванівського районного суду Херсонської області від 29 січня 2021 року скасовано захід забезпечення позову у вигляді арешту, накладеного на земельну ділянку з кадастровим номером 6522987400:03:001:0271, загальною площею 2,0000 га, із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення, розташованої на території Іванівської селищної ради Херсонської області, за межами с. Шотівка Іванівського району Херсонської області, що належить на праві власності ОСОБА_2 .
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на час звернення позивача до органу місцевого самоврядування із заявою від 05 листопада 2019 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність (безоплатно) земельної ділянки, площею 2 га, повідомленням від 09 грудня 2019 року про укладення договору на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки та із заявою від 20 грудня 2019 року про погодження проекту землеустрою, розробленого ПП «Левас», щодо відведення у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки, площею 2,0000 га, із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення, розташованої за межами населених пунктів на території Іванівської селищної ради Львівської області, земельна ділянка з кадастровим номером 6522987400:03:001:0198, загальною площею 7,9659 га, до складу якої увійшла спірна земельна ділянка з кадастровим номером 6522987400:03:001:0271, на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 26 вересня 2018 року № 3390-СГ передана із державної власності до комунальної власності, про що складено акт приймання-передачі, проте право комунальної власності на земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав лише 21 січня 2020 року. 
Суд зауважив, що саме з моменту державної реєстрації права комунальної власності територіальна громада вправі здійснювати повноваження, передбачені частиною першою статті 122 ЗК України. До цього надання дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельні ділянки, розташовані за межами населених пунктів, здійснюється органами виконавчої влади, зокрема, Головним управлінням Держгеокадастру у Херсонській області. Тому орган місцевого самоврядування, отримавши відповідні заяви та повідомлення від позивача, мав діяти в межах повноважень, передбачених статтями 7, 19, частиною першою статті 20 Закону України «Про звернення громадян», невиконання яких призвело до порушення права позивача на звернення. 
Суд зазначив, що обраний ОСОБА_1 спосіб захисту та відновлення порушеного права шляхом скасування прийнятого органом місцевого самоврядування рішення про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі її у власність позивачу, зобов`язання прийняти рішення щодо затвердження проекту землеустрою, може бути визнано належним, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права органу місцевого самоврядування діяти на власний розсуд. При цьому суд посилався на правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 22 грудня 2018 року у справі № 804/1469/17.
Позивачем не виконані всі визначені законом умови, оскільки він звернувся із зазначеними вище заявами та повідомленням до не уповноваженого органу - Іванівської селищної ради Львівської області, яка, за відсутності державної реєстрації права комунальної власності територіальної громади на спірну земельну ділянку, не мала повноважень на розпорядження землями комунальної власності. За таких обставин, у позивача не виникло права, передбаченого частиною сьомою статті 118 ЗК України, на замовлення розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання відповідного дозволу; заяви позивача розглянуто органом місцевого самоврядування не у порядку, передбаченому законом, а тому підстави для скасування рішення 10 червня 2020 року № 2116 про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі у власність ОСОБА_1 , прийняте за наслідками їх розгляду, відсутні.
Суд також зазначив про відсутність підстав для визнання протиправними та скасування рішень органу місцевого самоврядування від 24 лютого 2020 року № 1676 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 та від 10 червня 2020 року № 2121 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності ОСОБА_2 , оскільки зазначені рішення прийняті органом місцевого самоврядування в межах компетенції та спосіб, передбачений законом. Вимога про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку є похідною від вимог про визнання протиправними та скасування рішень органу місцевого самоврядування від 24 лютого 2020 року № 1676 та від 10 червня 2020 року № 2121, у задоволенні яких судом відмовлено, тому задоволенню також не підлягає.
Скасовуючи заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 07 липня 2020 року, суд першої інстанції виходив із того, що під час ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 не було вирішено питання про скасування заходу забезпечення позову, що є підставою для постановлення відповідної ухвали. 
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Херсонського апеляційного суду від 20 липня 2021 року апеляційні скарги ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Іванівського районного суду Херсонської області від 21 січня 2021 року та ухвалу цього ж суду від 29 січня 2021 року залишено без змін.
 
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та зазначив, що заява ОСОБА_1 від 05 листопада 2019 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0000 га, не містить посилання ані на контур і номер поля, ані на номер ділянки, у ній відсутні посилання на графічні матеріали, на яких би було зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Недотримання зацікавленою особою вимог до клопотання (заяви) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, які визначені частиною шостою статті 118 ЗК України, не породжує у відповідного органу виникнення обов`язку щодо прийняття позитивного рішення, оскільки орган, що приймає рішення, повинен розглянути і вирішити, чи можливо задовольнити заяву громадянина за конкретним місцем розташування земельної ділянки, наявністю чи відсутністю згоди землекористувача, із території якого має місце вилучення і відведення землі відповідною площею ділянки та її цільовим призначенням. За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що оскільки подана позивачем заява не відповідає вимогам, передбаченим частиною шостою статті 118 ЗК України, вона не є належною формою звернення особи до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу для отримання земельної ділянки у власність.
Відсутність у заяві про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність передбачених законом відомостей не дозволяє відповідному органу перевірити питання, визначені у частині сьомій статті 118 ЗК України, які є обов`язковими для з`ясування, а тому у позивача були відсутні підстави для застосування положень ЗК України та замовлення розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання дозволу Іванівської селищної ради Херсонської області. За вказаних підстав апеляційний суд вважав обґрунтованими висновки суду першої інстанції про відсутність підстав вважати подальші дії і рішення органу місцевого самоврядування незаконними та такими, що порушують права позивача.
Також апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки ОСОБА_2 у встановленому законом порядку звернувся до уповноважених органів з метою отримання земельної ділянки у власність, а Іванівська селищна рада Херсонської області, будучи на той час розпорядником оспорюваної земельної ділянки, прийняла рішення в межах компетенції та спосіб, передбачений законом, відсутні визначені законом підстави для скасування зазначених рішень органу місцевого самоврядування.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для скасування заходів забезпечення позову, зазначивши, що оскільки рішенням Іванівського районного суду Херсонської області від 21 січня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі, необхідність застосування заходів забезпечення позову відпала, при цьому питання щодо вжитого заходу забезпечення позову судом першої інстанції не було вирішено. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У серпні 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Іванівського районного суду Херсонської області від 21 січня 2021 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 20 липня 2021 року й ухвалити нове судове рішення, яким його позов задовольнити.
 
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначав неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 917/1407/17, від 11 листопада 2020 року у справі № 472/1282/17, від 11 листопада 2020 року у справі № 472/1280/17, від 04 вересня 2019 року у справі № 527/2036/18 тощо, що відповідає вимогам пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Також заявник вказував на порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суди не дослідили зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати  Касаційного цивільного суду від 17 вересня 2021 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 656/377/20 із Іванівського районного суду Херсонської області. 
 
У жовтні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 липня 2022 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційні скарги 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанції не взято до уваги, що право комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6522987400:03:001:0198, загальною площею 7,9659 га, до складу якої увійшла спірна земельна ділянка з кадастровим номером 6522987400:03:001:0271, на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 26 вересня 2018 року № 3390-СГ передана із державної власності до комунальної власності по акту приймання-передачі, а отже з цього часу до органу місцевого самоврядування перейшло право розпорядження землями комунальної власності; спірна земельна ділянка з кадастровим номером 652298740,0:03:001:0270 була сформована у Державному земельному кадастрі саме за заявою ОСОБА_1 , а тому не могла бути передана у власність ОСОБА_2 ; позивач, звернувшись раніше за відповідача до компетентного органу за отриманням у власність земельної ділянки, мав правомірні очікування на реалізацію такого права та «законне сподівання» на отримання безоплатно у приватну власність земельну ділянку, площею 2,0000 га, кадастровий номер 652298740,0:03:001:0270; діючим законодавством не встановлено будь-яких вимог до змісту заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, окрім того, що вона повинна містити відомості, які надають можливість відповідному органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування встановити конкретне місце розташування земельної ділянки, наявність чи відсутність згоди землекористувача, із території якого має місце вилучення і відведення землі відповідною площею ділянки та її цільовим призначенням, при цьому, під час подання відповідної заяви від 05 листопада 2019 року позивачем було зазначено кадастровий номер земельної ділянки, який також міститься на графічних матеріалах доданих до цієї заяви; Іванівська селищна рада Херсонської області не обґрунтувала підстав відмови позивачу у затвердженні проекту із землеустрою та затвердження проекту землеустрою ОСОБА_2 на одну й ту саму земельну ділянку.
 
Касаційна скарга не містить доводів щодо оскарження ухвали Іванівського районного суду Херсонської області від 29 січня 2021 року про скасування заходів забезпечення позову, а тому в силу частини першої статті 400 ЦПК України оскаржувані судові рішення в цій частині в касаційному порядку не переглядаються.
 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Судами встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 26 вересня 2018 року № 3390-СГ передано Іванівській селищній об`єднаній територіальній громаді у комунальну власність земельні ділянки державної власності сільськогосподарського призначення, загальною площею 7977,1008 га, які розташовані на території Іванівської селищної ради Іванівського району Херсонської області, згідно з переліком, що додається (а. с. 137, т. 1).
 
26 вересня 2018 року Іванівська селищна об`єднана територіальна громада прийняла у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення із державної власності, згідно з додатком, про що складено акт приймання-передачі, який разом із наказом Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 26 вересня 2018 року № 3390-СГ є підставою для державної реєстрації права на зазначені в додатку земельні ділянки комунальної власності Іванівської селищної об`єднаної територіальної громади (а. с. 138, т. 1).
 
05 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до селищного голови Іванівської селищної ради Херсонської області Дебелого В. О. із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність (безоплатно) земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2 га (а. с. 6, т. 1).
 
Не отримавши відповідь на вказану заяву, 09 грудня 2019 року позивач звернувся до Іванівської селищної ради Херсонської області з повідомленням про укладення договору на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яку він просив виділити згідно заяви від 05 листопада 2019 року (а. с. 7, т. 1). 
 
20 грудня 2019 року позивач подав до Іванівської селищної ради Херсонської області заяву про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 2,0000 га, із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення, розташованої за межами населених пунктів на території Іванівської селищної ради Херсонської області, розробленого ПП «Левас», шляхом підписання та проставляння печатки на акті погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами від 09 грудня 2019 року (а. с. 8, т. 1).
 
23 грудня 2019 року за вих. № 2203 Іванівська селищна рада Херсонської області повідомила ОСОБА_1 про те, що його заява про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0000 га, розташованої на території Іванівської селищної ради за межами с. Шотівка Іванівського району Херсонської області, із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення, в межах безоплатної приватизації, розглянута на пленарному засіданні чергової ХХХІІІ сесії селищної ради VІІ скликання від 20 грудня 2019 року, за результатами розгляду рішення не прийнято, оскільки не набралося достатньої кількості голосів (а. с. 9, т. 1).
 
10 квітня 2020 року за вих. № 6802/82-20 Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області надано висновок про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яким погоджено та визнано таким, що відповідає земельному законодавству, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 2,0000 га, розташованої на території Іванівської селищної ради за межами с. Шотівка Іванівського району Херсонської області, із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення, в межах норм безоплатної приватизації (а. с. 10, т 1).
 
17 квітня 2020 року за заявою ОСОБА_1 , на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розробленого ПП «Левас» 22 листопада 2019 року, у Державному земельному кадастрі була сформована земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0000 га, із земель сільськогосподарського призначення шляхом присвоєння кадастрового номеру 6522987400:03:001:0271 (а. с. 11, 156, т. 1).
 
Рішенням ХХХV сесії селищної ради VІІ скликання Іванівської селищної ради Херсонської області від 24 лютого 2020 року № 1676 ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки, орієнтованою площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства, із земель комунальної власності, розташованої на території Іванівської селищної ради Херсонської області, за межами с. Шотівка Іванівського району Херсонської області (а. с. 12, т. 1). 
 
Рішенням ХХХІХ сесії селищної ради VІІ скликання Іванівської селищної ради Херсонської області від 10 червня 2020 року № 2116 ОСОБА_1 відмовлено в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 2,0000 га, із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення, розташованої на території Іванівської селищної ради Іванівського району Херсонської області, за межами с. Шотівка Іванівського району Херсонської області, кадастровий номер 6522987400:03:001:0271, у зв`язку з тим, що на час подання ОСОБА_1 заяви від 05 листопада 2019 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, повідомлення про укладення договору з ПП «Левас» на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зазначена у заяві земельна ділянка з кадастровим номером 6522987400:03:001:0198 перебувала у державній власності, речові права на зазначену земельну ділянку були зареєстровані 21 січня 2020 року, а отже, заява не відповідає вимогам законодавства (а. с. 13, т. 1).
 
Рішенням ХХХІХ сесії селищної ради VІІ скликання Іванівської селищної ради Херсонської області 10 червня 2020 року № 2121 ОСОБА_2 затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення, загальною                                                 площею 2,0000 га, кадастровий номер 6522987400:03:001:0271, розташованої на території Іванівської селищної ради Іванівського району Херсонської області, за межами с. Шотівка Іванівського району Херсонської області                        (а. с. 14, т.1).
 
16 червня 2020 року ОСОБА_2 зареєстрував право власності на вказану земельну ділянку (а. с. 46, т. 1).
 
Згідно довідки відділу в Іванівському районі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 01 жовтня 2020 року                                        № 29-21-0.23-48/101-20, земельна ділянка з кадастровим номером 6522987400:03:001:0198, загальною площею 7,9659, була проінвентаризована 17 серпня 2018 року на підставі технічної документації із землеустрою та наказу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 26 вересня 2018 року № 3390-СГ про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність. Право комунальної власності Іванівської селищної об`єднаної територіальної громади в особі Іванівської селищної ради Херсонської області зареєстровано 21 січня 2020 року. Вказана земельна ділянка розділена на чотири земельні ділянки, в тому числі, з кадастровим номером 6522987400:03:001:0271, площею 2,0000 га (а. с. 139-140, 153, т. 1).
 
2.     Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частини першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваній частині ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
 
Згідно із статтею 83 ЗК України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.
 
Частиною першою статті 81 ЗК України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
 
Відповідно до пункту «а» частини третьої статті 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
 
У частинах першій-третій статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, шляхом одержання громадянами земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
 
Пунктом «б» частини першої статті 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 га. 
 
Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та повноваження органів виконавчої влади в частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок регулюється статтями 118, 186-1 ЗК України.
 
Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
 
Згідно з частиною сьомою статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
 
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.
 
У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
 
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (частина восьма статті 118 ЗК України).
 
Згідно з частиною першою статті 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
 
Частиною п`ятою статті 186-1 ЗК України визначено, що органи, зазначені в частинах першій-третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.
 
Відповідно до положень частини шостої статті 186-1 ЗК України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.
 
Аналіз вказаних норм свідчить, що повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність розмежовані. Особи, зацікавлені в одержанні у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, в межах норм безоплатної приватизації можуть реалізувати це право шляхом звернення до відповідного органу, зокрема органу виконавчої влади, якщо земельна ділянка, яку бажає отримати зацікавлена особа, знаходиться у державній власності або до органу місцевого самоврядування, якщо земельна ділянка знаходиться у комунальній власності.
 
Відповідно до частини шостої статті 186 ЗК України проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
 
Згідно з підпунктом «г» пункту 4, пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» № 5245-VI у державній власності залишаються усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті «а» пункту 3 цього розділу. 
 
Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки державної та комунальної власності, зазначених у пунктах 3 і 4 цього розділу, здійснюється в порядку, встановленому законом.
 
Відповідно до пункту 5, пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» № 5245-VI державна реєстрація права держави чи територіальної громади на земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, здійснюється на підставі заяви органів, які згідно із статтею 122 ЗК України, передають земельні ділянки у власність або у користування, до якої додається витяг з Державного земельного кадастру про відповідну земельну ділянку. 
 
У разі якщо відомості про земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, не внесені до Державного реєстру земель, надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для державної реєстрації таких земельних ділянок, а також її затвердження здійснюються: у межах населених пунктів - сільськими, селищними, міськими радами; за межами населених пунктів - органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють розпорядження такими земельними ділянками.
 
Аналізуючи зміст вищезазначених норм матеріального права можливо зробити висновок, що право держави чи територіальної громади на земельні ділянки підлягає державній реєстрації, що здійснюється в порядку, встановленому законом. Саме з моменту державної реєстрації права комунальної власності територіальна громада вправі здійснювати повноваження, передбачені частиною першою статті 122 ЗК України, щодо передачі земельних ділянок у власність із земель комунальної власності. До цього надання дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельні ділянки, розташовані за межами населених пунктів, здійснюється органами виконавчої влади.
 
Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки на час звернення позивача до органу місцевого самоврядування із заявою від 05 листопада 2019 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, повідомленням від 09 грудня 2019 року про укладення договору на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки та із заявою від 20 грудня 2019 року про погодження проекту землеустрою, розробленого ПП «Левас», щодо відведення у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки, площею 2,0000 га, із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення, розташованої за межами населених пунктів на території Іванівської селищної ради Херсонської  області, право комунальної власності Іванівської селищної об`єднаної територіальної громади в особі Іванівської селищної ради Херсонської області на земельну ділянку з кадастровим номером 6522987400:03:001:0198, загальною площею 7,9659 га, до складу якої увійшла спірна земельна ділянка з кадастровим номером 6522987400:03:001:0271, не було зареєстровано, тому позивач із зазначеними вище заявами та повідомленням звернувся до не уповноваженого органу, який, за відсутності державної реєстрації права комунальної власності на спірну земельну ділянку, не мав повноважень на розпорядження землями комунальної власності. 
 
Судами встановлено, що право комунальної власності Іванівської селищної об`єднаної територіальної громади в особі Іванівської селищної ради Херсонської області на земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав лише 21 січня 2020 року, а отже до цього часу надання дозволу на розроблення документації із землеустрою та її затвердження на земельні ділянки, розташовані за межами населених пунктів, здійснювалося органами виконавчої влади, зокрема, Головним управлінням Держгеокадастру у Херсонській області. 
 
Посилання у касаційній сказі позивача на те, щовідповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 26 вересня 2018 року № 3390-СГ земельна ділянка з кадастровим номером 6522987400:03:001:0198, загальною площею 7,9659 га, до складу якої увійшла спірна земельна ділянка з кадастровим номером 6522987400:03:001:0271,  передана у комунальну власність Іванівської селищної ради Херсонської області за актом приймання-передачі від 26 вересня 2018 року,а тому з цього часу до органу місцевого самоврядування перейшло право розпорядження землями комунальної власності, є безпідставним та спростовується зазначеними вище нормами права, якими встановлено, що право територіальної громади на здійснення повноважень, передбачених частиною першою статті 122 ЗК України, виникає лише після державної реєстрації права комунальної власності територіальної громади на земельні ділянки. 
 
Акт приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 29 вересня 2018 року разом не надає Іванівській селищній раді Херсонської області права на розпорядження землями комунальної власності, зокрема, надавати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення, а разом із наказом Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 26 вересня 2018 року № 3390-СГ є підставою для державної реєстрації права на земельні ділянки комунальної власності Іванівської селищної об`єднаної територіальної громади, про що зазначено у пункті 2 вказаного акта. 
 
За таких обставин є правильними висновки судів попередніх інстанції про те, що у позивача не виникло права, передбаченого частиною сьомою статті 118 ЗК України, на замовлення розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання відповідного дозволу Іванівської селищної ради Херсонської області.
 
Разом з тим, ОСОБА_2 у встановленому законом порядку звернувся до Іванівської селищної рада Херсонської області з метою отримання земельної ділянки у власність, яка на той час була розпорядником оспорюваної земельної ділянки та прийняла рішення від 24 лютого 2020 року № 1676 про надання відповідачу дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та про затвердження ОСОБА_2 проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності, площею 2,0000 га, кадастровий номер 6522987400:03:001:0271, розташовану за межами с. Шотівка на території Іванівської селищної ради Іванківського району Херсонської області, в межах своєї компетенції та спосіб, передбачений законом, тому є правильними висновки судів попередніх інстанції про відсутність підстав для визнання протиправними та скасування цих рішень органу місцевого самоврядування, скасування державної реєстрації права власності відповідача на спірну земельну ділянку. 
 
Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).
 
Порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено.
 
Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій по суті вирішення спору. Судами правильно застосовано норми матеріального права, дотримано норми процесуального права, зроблено обґрунтовані висновки на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 89 ЦПК України).
 
Посилання касаційної скарги на неврахування судами правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 917/1407/17, від 11 листопада 2020 року у справі № 472/1282/17, від 11 листопада 2020 року у справі № 472/1280/17, від 04 вересня 2019 року у справі № 527/2036/18 є безпідставним, оскільки висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновкам, викладеним у зазначених постановах. 
 
Наведені у касаційній скарзі доводи переважно зводяться до тлумачення заявником на власний розсуд норм матеріального права, ці доводи були предметом дослідження в суді першої та апеляційної інстанцій із наданням відповідної правової оцінки, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, з якою погоджується й суд касаційної інстанції.
 
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваній частині - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують. 
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Іванівського районного суду Херсонської області від 21 січня 2021 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 20 липня 2021 року в оскаржуваній частині залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь
                                                                                                            
                                                                                                     О. М. Осіян
 
                                                                                                            Н. Ю. Сакара
 
                                                                                                     В. В. Шипович