УХВАЛА

20 квітня 2022 року 
м. Київ
справа № 420/11863/21
адміністративне провадження № К/990/8649/22  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Чиркіна С.М.,
суддів:                     Кравчука В.М., Шарапи В.М.,
перевіривши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.09.2021 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2022 у справі №  420/11863/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
У 2021 році ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - відповідач), в якому просила:
- визнати протиправними дії відповідача щодо незарахування позивачці до страхового стажу та в розрахунок коефіцієнту стажу в подвійному розмірі періодів її роботи з 01.08.1985 по 05.08.1986 в обласній клінічній лікарні на посаді лікаря-інтерна в анестезіологічному відділенні, з 01.01.2004 по 31.05.2007 в Другій обласній клінічній лікарні м. Одеси на посаді лікаря-анестезіолога в палаті реанімації та інтенсивної терапії та з 01.06.2007 по 04.04.2021 в Комунальній установі Міська клінічна лікарня № 9 імені професора О.І. Мінакова на посаді лікаря-анестезіолога палати інтенсивної терапії анестезіологічного відділення;
- зобов`язати відповідача зарахувати позивачці до страхового стажу та в розрахунок коефіцієнту стажу в подвійному розмірі періодів її роботи з 01.08.1985 по 05.08.1986 в Обласній клінічній лікарні на посаді лікаря-інтерна в анестезіологічному відділенні, з 01.01.2004 по 31.05.2007 в Другій обласній клінічній лікарні м. Одеси на посаді лікаря-анестезіолога в палаті реанімації та інтенсивної терапії та з 01.06.2007 по 04.04.2021 в Комунальній установі Міська клінічна лікарня № 9 імені професора О.І. Мінакова на посаді лікаря-анестезіолога палати інтенсивної терапії анестезіологічного відділення;
- зобов`язати відповідача здійснити позивачці перерахунок розміру пенсії і грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та здійснити їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум - з 04.04.2021.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду 17.09.2021 позов задоволено частково.:
- визнано протиправними дії відповідача щодо відмови позивачці в зарахуванні стажу роботи з 01.08.1985 по 05.08.1986 в Обласній клінічній лікарні на посаді лікаря-інтерна в анестезіологічному відділенні, з 01.01.2004 по 31.05.2007 в Другій обласній клінічній лікарні м. Одеси на посаді лікаря-анестезіолога в палаті реанімації та інтенсивної терапії та з 01.06.2007 по 04.04.2021 в Комунальній установі Міська клінічна лікарня № 9 імені професора О.І. Мінакова на посаді лікаря-анестезіолога палати інтенсивної терапії анестезіологічного відділення до стажу роботи у подвійному розмірі;
- зобов`язано відповідача з 04.04.2021 зарахувати стаж роботи позиваці з 01.08.1985 по 05.08.1986 в Обласній клінічній лікарні на посаді лікаря-інтерна в анестезіологічному відділенні, з 01.01.2004 по 31.05.2007 в Другій обласній клінічній лікарні м. Одеси на посаді лікаря-анестезіолога в палаті реанімації та інтенсивної терапії та з 01.06.2007 по 04.04.2021 в Комунальній установі Міська клінічна лікарня № 9 імені професора О.І. Мінакова на посаді лікаря-анестезіолога палати інтенсивної терапії анестезіологічного відділення до стажу роботи у подвійному розмірі та здійснити перерахунок і виплату пенсії, з урахування раніше виплачених сум.
- у задоволені решти позовних вимог відмовлено.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2022 у задоволенні апеляційної скарги відповідача відмовлено, апеляційну скаргу позивачки задоволено частково:
- рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.09.2021 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання відповідача здійснити позивачці перерахунок грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та здійснити її виплату з урахуванням раніше виплачених сум з 04.04.2021 скасовано та прийнято в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги щодо зобов`язання задоволено та  зобов`язано відповідача здійснити позивачці  перерахунок грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та здійснити її виплату з урахуванням раніше виплачених сум з 04.04.2021;
- в іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.09.2021 залишено без змін.
12.04.2022 на адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга відповідача, в якій скаржник просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.09.2021 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2022 і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, суд установив, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, з огляду на таке.
У цій справі суд першої інстанції, врахувавши вимоги частин третьої та четвертої статті 257 КАС України, розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження. За предметом спору дана справа не належить до тих, які повинні розглядатися виключно за правилами загального позовного провадження.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Доведення вищезазначених обставин та, відповідно, право на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.
Оцінивши доводи касаційної скарги та правове значення цієї справи для формування єдиної правозастосовної практики, колегія суддів вважає, що посилання скаржника на положення підпунктів "а" та "в" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України є необґрунтованими, оскільки аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з встановленими в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанції обставинами та наданою їм правовою оцінкою не дають підстав для висновку про наявність в даному випадку обставин, наведених у підпунктах "а" та "в" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Інші обґрунтовані посилання на існування обставин, передбачених підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, у касаційній скарзі відсутні.
Отже касаційну скаргу подано на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню .
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи, що оскаржувані судові рішення прийнято у справі розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження, передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України випадки відсутні, у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.
Цей висновок відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995, якими рекомендовано державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 цієї Рекомендації скарги в суд третьої інстанції повинні подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумаченню закону. Їх коло може бути також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), враховуючи особливий характер функції Верховного Суду як суду касаційної інстанції, Суд може визнати, що процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (рішення від 19.12.1997 у справі "Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії").
Керуючись статтями 328, 333, 359 КАС України, суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.09.2021 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2022 у справі №  420/11863/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.
Надіслати скаржнику копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя - доповідач:                                                                                 С.М. Чиркін
Судді:                                                                                           В.М. Кравчук
                                                                                                    В.М. Шарапа