Справа № 133/3/22
Провадження № 22-ц/801/841/2022
Категорія: 36
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пєтухова Н. О.
Доповідач:Ковальчук О. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2022 року	Справа № 133/3/22	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого                Ковальчука О. В.,
суддів :                        Шемети Т. М., Якименко М. М.
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за заявою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про видачу судового наказу про стягнення боргу за надані послуги водопостачання з ОСОБА_1 ,
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області про відмову у видачі судового наказу, постановлену у цій справі 16 лютого 2022 року суддею цього суду Пєтуховою Н.О., дата складання її повного тексту невідома, 

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2021 року  Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі – АТ «Укрзалізниця» в особі філії БМЄС АТ «Укрзалізниця») звернулось до суду із заявою про видачу судового наказу, мотивуючи її тим, що між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрзалізниця» в особі Козятинського будівельно-монтажного експлуатаційного управління №2, який надалі увійшов до складу філії БМЄС АТ «Укрзалізниця», 01 січня 2016 року укладено договір про надання населенню послуг з водопостачання та водовідведення. 
Заявник свої зобов`язання за укладеним договором виконав та надав ОСОБА_1 водопостачання за дотриманням відповідних споживчих властивостей, якісних показників і режимів. 
Боржник, в свою чергу, не виконав належним чином свої зобов`язання та вчасно не сплачував кошти за отриманні кошти, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість. 
Відповідно до розрахунку заборгованості за особовим рахунком № НОМЕР_1 та визначено, що заборгованість за період з липня 2018 року по березень 2021 року складає 4955,87 грн. 
Посилаючись на викладене, АТ «Укрзалізниця» в особі філії БМЄС АТ «Укрзалізниця» просило видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 борг за надані послуги водопостачання в сумі 4955,87 грн та витрати на сплату судового збору в розмірі 227 грн. 
Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 16 лютого 2022 року у видачі судового наказу відмовлено. 
Не погодившись із постановленою ухвалою АТ «Укрзалізниця» в особі філії БМЄС АТ «Укрзалізниця», посилаючись на невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Від боржника відзив на апеляційну скаргу не надійшов, проте його відсутність відповідно до ч.3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України,  розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції з огляду на таке. 
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інсстанції виходив з того, що звернувшись до суду 04 січня 2022 року із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за період з липня 2018 року по березень 2021 року, філія БМЄС АТ «Укрзалізниця» пропустила визначений законом трирічний строк позовної давності з моменту виникнення права вимоги, а тому відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України відмовив у видачі судового наказу.
Апеляційний суд не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне. 
Відповідно до ч.1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. 
Згідно з п.5 ч.1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.
Наявність обставин, які вказують на пропуск позовної давності, що є підставою для відмови у видачі судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із обґрунтованості заявленої вимоги і документів, доданих до заяви.
Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).
Правовідносини сторін є грошовим зобов`язанням, в якому на боржника покладений обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, а цьому обов`язку кореспондує право кредитора вимагати сплату грошей за надані ним послуги.
Пунктом 3.2 договору про надання населенню послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення сторони погодили, що оплата послуг за розрахунковий місяць повинна бути здійснена Споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Виконавця не пізніше 10 числа наступного за Розрахунковим місяцем.
Отже, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Оскільки за прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг відповідальність несе боржник, а заборгованість за послуги позивач нараховував щомісяця, то загальна позовна давність починає спливати за кожним таким щомісячним платежем окремо після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) боржником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.
Як вбачається з матеріалів справи, АТ «Укрзалізниця» в особі філії БМЄС АТ «Укрзалізниця» звернулось в суд з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надані послуги з водопостачання в розмірі 4955,87 грн за період з липня 2018 року по березень 2021 року. 
Таким чином позовну давність у цьому випадку слід було рахувати по кожному місяцю окремо, а отже, не можна вважати, що строк звернення до суду із заявою про видачу судового наказу сплинув щодо заборгованості по всіх щомісячних платежах, оскільки заяву направлено до суду першої інстанції, відповідно до відмітки на конверті, у грудні 2021 року (а. с. 21).
Отже, суд першої інстанції не прийняв до уваги положення п.5 ч.1 ст. 165 ЦПК України, ст.256, 257 ЦК України, яка пов`язує строк позовної давності для відмови у видачі судового наказу саме з моментом виникнення права вимоги, а не періодом заборгованості.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, є підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку відмову у задоволенні заяви про видачу судового наказу, а відтак ухвалу слід скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити. 
Ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області про відмову у видачі судового наказу від 16 лютого 2022 року скасувати, а цивільну справу №133/3/22 за заявою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про видачу судового наказу про стягнення боргу за надані послуги водопостачання з ОСОБА_1 направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий                                                             О.В. Ковальчук

Судді :                                                                    Т. М. Шемета

                                                                                        М. М. Якименко