Постанова
Іменем України                     
 
03 травня 2022 року
м. Київ
справа № 213/1198/15-ц
провадження № 61-867св22
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
представник відповідача - адвокат Ліфшиць Зоя Олександрівна,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Ліфшиць Зоя Олександрівна, на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 серпня 2021 року у складі судді 
Алексєєва О. В. та постанову Київського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року у складі колегії суддів: Зубакової В. П., Барильської А. П., 
Бондар Я. М.,
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (надалі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», банк) звернулося до суду 
з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовну заяву мотивовано тим, що 01 червня 2007 року між 
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 014/03-03/420, відповідно до якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 90 000,00 дол. США, строком до 31 травня 
2017 року, з виплатою процентів за його користування у розмірі 12,5 % річних.
Додатковою угодою, укладеною між банком та позичальником 09 липня 2010 року, сторони домовились тимчасово, на період з 25 липня 2010 року до 24 січня 2011 року, зменшити розмір щомісячного платежу зі сплати суми кредиту та змінити строк його сплати відповідно до графіка погашення кредиту та інших платежів.
Відповідач не виконав своїх зобов`язань з повернення кредиту та сплати процентів, у зв`язку з чим на його адресу була направлена вимога щодо погашення заборгованості, яка залишена без відповідного реагування.
Ураховуючи зазначене, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просило суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 01 червня 
2007 року № 014/03-03/420 станом на 24 березня 2015 року 
в сумі 36 588,93 дол. США (що в еквіваленті на дату розрахунку складає 
84 7029,08 грн).
Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 грудня 2017 року залучено до участі у справі як правонаступника позивача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» - 
ОСОБА_1 .
У січні 2018 року ОСОБА_1 подав до суду уточнену позовну заяву, яка мотивована тим, що на підставі договору відступлення права вимоги 
від 31 серпня 2017 року № 31-08/17/8, він отримав право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_2 за укладеним між ним і ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» кредитним договором № 014/03-03/420.
Відповідно до розрахунку заборгованості, який є додатком до вказаного договору відступлення прав вимоги № 31-08/17/8, заборгованість 
ОСОБА_2 за кредитним договором складає 1 450 269,17 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитним договором - 855 684,76 грн, заборгованість за процентами - 322 123,16 грн, пеня - 272 461,25 грн. 
Ураховуючи зазначене та уточнені позовні вимоги, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором, укладеним між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 , у розмірі 
1 450 269,17 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 серпня 2021 року позовні вимоги  ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 01 червня 2007 року № 014/03-03/420, укладеним між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 , у сумі 917 877,64 грн (що відповідно до курсу НБУ, який станом на 31 серпня 2017 року становить 25,5795 грн за 1 дол. США, відповідає 35 883,33 дол. США), з яких                855 683,39 грн - основна сума боргу; 62 194,25 грн - заборгованість за відсотками.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач належним чином умови кредитного договору від 01 червня 2007 року № 014/03-03/420 не виконував, у зв`язку з чим у  ОСОБА_2 утворилась заборгованість, яка за тілом кредиту становила 855 683,39 грн,та за відсотками - 62 194,25 грн та підлягає стягненню на користь нового кредитора, до якого перейшло право вимоги за договором відступлення права вимоги від 31 серпня 
2017 року № 31-08/17/8 у розмірі, що обраховувалася станом на день звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості первісним кредитором, тобто ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 листопада 2021 рокуапеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Ліфшиць З. О., залишено без задоволення.
Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 серпня 2021 року залишено без змін.
Постанову апеляційного суду мотивовано тим, щосуд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_2 , відповідно до умов кредитного договору 
від 01 червня 2007 року № 014/03-03/420, отримав кредитні кошти: 
перший транш у розмірі 71 000,00 дол. США, другий транш у розмір 
19 000,00 дол. США, за користування якими зобов`язався сплачувати щомісячні відсотки. Оскільки відповідач належним чином умови вказаного кредитного договору не виконував, то в нього станом на 31 серпня 
2017 року утворилась заборгованість, яка за тілом кредиту становила 
855 683,39 грн, за відсотками - 62 194,25 грн, тому суд дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - нового кредитора, до якого перейшло право вимоги за договором відступлення права вимоги від 31 серпня 2017 року 
№ 31-08/17/8, заборгованості за тілом кредиту і відсотками за користування кредитними коштами.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у січні 2022 року до Верховного Суду, 
ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Ліфшиць З. О., посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 07 лютого 2022 року відкрито касаційне провадження у справі.
У лютому 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 26 квітня 2022 року справу призначено 
до розгляду.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що районний суд під час розгляду справи встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимихдоказів та необґрунтовано залишив поза увагою клопотання відповідача щодовитребування та огляду меморіального ордера, та доказів, які б підтверджували отримання кредиту в іноземній валюті, на що не звернув увагу апеляційний суд та залишив в силі по суті незаконне та необґрунтоване рішення.
Зазначає, що розрахунок суми заборгованості зроблено експертом не 
на підставі первинних бухгалтерських документів позикодавця 
ПАТ «Райффайзен БанкАваль», а тому висновок судово-економічної експертизи від 26 листопада 2020 року № 2359/2360-20 не є належним та допустимими доказом у справі. 
Вказує, що суди попередніх інстанції не дослідили, чи направлялася позичальнику дострокова вимога ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 
від 16 лютого 2015 року № 114-0-0-00/15-19179 про виконання боргових зобов'язань та чи така вимога була отримана позичальником. 
Також судами попередніх інстанцій не враховано вимог статті 1054 ЦК України, яка визначає перелік осіб, які можуть були кредитодавцями 
в кредитних правовідносинах, та не надано належної правової оцінки статусу нового кредитора - позивача у справі  ОСОБА_1 .
Зазначає, що оскільки договір відступлення права вимоги від 31 серпня 2017 року № 31-08/17/8 містить ознаки факторингу, то   ОСОБА_1 не має підстав для стягнення заборгованості за спірним кредитним договором.
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження 
№ 12-97гс18), від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19), у постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 756/11460/15-ц (провадження № 61-18170св18), 
від 05 лютого 2020 року у справі № 534/711/16-ц (провадження 
№ 61-11080св19). 
Відзив на касаційну скаргу учасники справи не подали.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
01 червня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 014/03-03/420, за умовами якого банк надав відповідачу кредит на проведення ремонту нерухомого майна у сумі 90 000,00 дол. США, який надається двома траншами: перший транш - 71 000,00 дол. США, другий транш - 19 000,00 дол. США, зі сплатою процентів у розмірі 12,5 % річних. Позичальник прийняв умови договору, зобов`язався належним чином використовувати та повернути банку суму кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом 
і виконати інші зобов`язання, передбачені договором.
Відповідно до пункту 1.5 кредитного договору позичальник зобов`язався здійснювати погашення кредиту та сплату процентів щомісячними платежами в розмірі згідно з графіком погашення кредиту. Дата остаточного повернення кредиту - 31 травня 2017 року (а.с. 7-18, т. 1).
Розмір щомісячного платежу визначено у графіку погашення кредиту 
(а.с. 19-21, т. 1).
Банк умови договору виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти: перший транш у розмірі 71 000,00 дол. США надано 
01 червня 2007 року, другий транш у розмірі 19 000,00 дол. США - 22 січня  2008 року (а.с. 32-37, т. 1).
09 липня 2010 року укладено додаткову угоду № 014/03-03/420/1 до кредитного договору від 01 червня 2007 року № 014/03-03/420, відповідно до умов якої сторони досягли згоди про зміну умов погашення (реструктуризацію) кредиту, зокрема, тимчасово, на період з 25 липня 
2010 року до 24 січня 2011 року, зменшено розмір щомісячного платежу зі сплаті суми (розміру) кредиту та змінено строк його сплати. Відповідно до графіка повернення кредиту та сплати процентів дата повернення чергового платежу - 25 число кожного місяця (а.с. 22-26, т. 1).
Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав.
16 лютого 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надіслало ОСОБА_2 вимогу про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором 
від 01 червня 2007 року № 014/03-03/420 та повідомило, що відповідач зобов`язаний протягом 60 днів з дати цієї вимоги здійснити дострокове погашення кредиту у повному обсязі разом зі сплатою процентів та пені відповідно до умов кредитного договору (а.с. 27, т. 1).
Станом на 24 березня 2015 року заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором становила 36 588,93 дол. США, що за курсом НБУ станом на 
день розрахунку в еквіваленті становить 847 029,08 грн, що складається з: 
33 451,92 дол. США, що в еквіваленті 774 407,70 грн, - заборгованість 
за кредитом, 2 397,04 дол. США, що в еквіваленті 55 491,17 грн - заборгованість за відсотками, 739,97 дол. США, що в еквіваленті 
17 130,21 грн, - пеня (а.с. 28-31, т. 1).
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 26 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 07 жовтня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору від 01 червня 2007 року № 014/03-03/420 удаваним правочином та зобов`язання вчинити певні дії залишені без задоволення (а.с. 185-189, т. 2).
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 17 лютого 
2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору недійсним відмовлено 
(а.с. 8, 108-111, 113-117, т. 1).
31 серпня 2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та Публічним акціонерним товариством «Юнекс Банк» (далі - ПАТ «Юнекс Банк») укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило ПАТ «Юнекс Банк» права вимоги за кредитним договором від 01 червня 2007 року № 014/03-03/420, укладеним між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 (а.с. 127-130, т. 1).
Додатком до договору є розрахунок заборгованості, відповідно до якого на день укладення договору про відступлення права вимоги заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором становить 46 044,92 дол. США, що 
за курсом НБУ станом на день розрахунку в еквіваленті становить 
117 7807,92 грн, у тому числі: 33 451,92 дол. США, що в еквіваленті
 855 684,76 грн, - основна сума боргу, 12 593 дол. США, що в еквіваленті 
322 123,16 грн, - заборгованість за відсотками, а також 27 2461,25 грн - пеня (а.с. 130, т. 1).
Згідно з актом приймання-передачі від 31 серпня 2017 року новий кредитор прийняв документацію щодо зобов`язання та надіслав боржнику повідомлення про відступлення права вимоги, вказавши реквізити для сплати заборгованості за кредитним договором новому кредитору 
(а.с. 130-132, т. 1).
31 серпня 2017 року між ПАТ «Юнекс Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Стандарт Фінанс Групп» (далі - ТОВ «Стандарт Фінанс Групп») укладений договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Юнекс Банк» відступило ТОВ «Стандарт Фінанс Групп» права вимоги за кредитним договором від 01 червня 2007 року № 014/03-03/420, укладеним між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 
(а.с. 133-138, т. 1).
Заборгованість за кредитним договором від 01 червня 2007 року 
№ 014/03-03/420 вказана у розмірі 46 044,92 дол. США, що в еквіваленті становить 117 7807,92 грн (а.с. 139, т. 1).
Відповідно до акта приймання-передачі від 31 серпня 2017 року новий кредитор прийняв документацію щодо зобов`язання та надіслав відповідачу повідомлення про відступлення права вимоги, зазначивши реквізити для сплати заборгованості за кредитним договором новому кредитору 
(а.с. 140, 142, т. 1).
31 серпня 2017 року ТОВ «Стандарт Фінанс Групп» на підставі договору відступлення права вимоги № 31-08/17/8 відступило фізичній особі ОСОБА_1 права вимоги за кредитним договором від 01 червня 
2007 року № 014/03-03/420, укладеним між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 (1 а.с. 143-147, 169-173, т. 1).
Згідно із розрахунком заборгованості, який є додатком до вказаного договору, заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором станом на 31 липня 2017 року складає 117 7807,92 грн, з яких 855 684,76 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 322 123,16 грн - заборгованість 
за процентами, а також пеня в розмірі 272 461,25 грн (а.с. 148, 174, т. 1).
Актом приймання-передачі від 31 серпня 2017 року новий кредитор прийняв документацію щодо зобов`язання (а.с. 151, т. 1).
31 серпня 2017 року відповідачу надіслано повідомлення про відступлення права вимоги та зазначено реквізити для сплати заборгованості за кредитним договором новому кредитору (а.с. 149, 150, т. 1).
Сплата ОСОБА_1 за набуття права вимоги за договором відступлення права вимоги підтверджується платіжним дорученням 
(а.с. 182, т. 2).
Згідно з розрахунком заборгованості, наданим АТ «Райффайзен Банк Аваль», станом на 31 серпня 2017 року заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором від 01 червня 2007 року № 014/03-03/420 становить 
56 696,45 дол. США, що за курсом НБУ станом на дату розрахунку (1 долар США - 25,579541 грн) складає 1 450 269,17 грн, з яких: 33 451,92 дол. США (855 684,76 грн) - основна сума боргу; 12 593 дол. США (322 123,16 грн) - заборгованість за відсотками, 10 651,53 дол. США (272 461,25 грн) - пеня, яка нарахована за період з 15 вересня 2016 року до 31 серпня 2017 року.
Станом на дату подачі позовної заяви, 01 травня 2015 року, заборгованість відповідача складала: 33 451,92 дол. США - основна сума боргу; 
2 431,41 дол.США- заборгованість за відсотками (а.с. 156-161, т. 2).
Відповідно до вимоги від 20 лютого 2020 року ОСОБА_1 вимагав від ОСОБА_2 протягом 30 календарних днів сплатити заборгованість за кредитним договором у повному обсязі в розмірі 1 450 269,17 грн 
(а.с. 184, т. 2).
Відповідно до висновку експерта за результатами проведеної 26 листопада 2020 року судово-економічної експертизи № 2359/2360-20, заявлений 
у позовних вимогах ОСОБА_1 розмір заборгованості за кредитним договором від 01 червня 2007 року № 014/03-03/420, який зазначено 
у розрахунку банку станом на 31 серпня 2017 року, документально підтверджується в сумі 56 696,45 дол. США (в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить 1 450 267,17 грн), а саме: основна заборгованість за кредитом - 3 345,92 дол. США; заборгованість за відсотками - 
12 593,00 дол. США; сума пені за прострочення сплати тіла кредиту та відсотків за період з 31 серпня 2016 року до 31 серпня 2017 року - 
272 461,25 грн (10 651,53 дол. США) Наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості позичальника перед кредитором відповідає умовам кредитного договору № 014/03-03/420 та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту. Фактичний залишок заборгованості за вказаним кредитним договором станом на 07 липня 
2015 року документально підтверджується в сумі 39 105,98 дол. США, 
з яких: основна заборгованість за кредитом - 33 451,92 дол. США, заборгованість за відсотками - 3 256,25 дол. США, сума пені за період 
з 07 липня 2014 року до 07 липня 2015 року - 50 991,58 грн 
(2 397,81 дол. США). Порядок нарахування відсотків за користування кредитом відповідає умовам кредитного договору та фактичному нарахуванню, станом на 07 липня 2015 року.
Реальна процентна ставка за кредитом (17,006 %) не відповідає вказаній 
у кредитному договорі (12,5 %) (а.с. 2-9, т. 3).
 
2.     Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно 
у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного 
у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою 
статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Ліфшиць З. О., підлягає частковому задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частинами першою та другою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Встановивши, що відповідач належним чином умови кредитного договору не виконував, в наслідок чого у нього станом на 31 серпня 2017 року утворилась заборгованість, яка за тілом кредиту становила 855 683,39 грн, 
а за відсотками - 62 194,25 грн, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - нового кредитора, до якого перейшло право вимоги за договором відступлення права вимоги від 31 серпня 2017 року № 31-08/17/8.
З таким висновком судів попередніх інстанції погодитись не можна з огляду на таке.
Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема з договорів.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та 
вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, 
а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням 
є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).
Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.  
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор 
у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
За загальним правилом, наявність згоди боржника на заміну кредитора 
в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).
При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора 
в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.
У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України від 12 липня 2001 року                        № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру 
в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, -інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.
З наведених норм права вбачається, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ.
Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження 
№ 14-222цс18), підстав для відступу від якого Велика Палата Верховного Суду не вбачала і в постанові від 10 листопада 2020 року у справі 
№ 638/22396/14-ц (провадження № 14-16цс20).
Проте у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого 
у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження 
№ 14-222цс18), лише конкретизувавши цей висновок так, що відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами є можливим не тільки на користь фінансових установ за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебував 
у процедурі ліквідації.
Встановлено, що 31 серпня 2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Юнекс Банк» укладений договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило 
ПАТ «Юнекс Банк» права вимоги за кредитним договором від 01 червня 
2007 року № 014/03-03/420, укладеним між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 . Цього ж дня вимоги за вказаним кредитним договором були відступлені ТОВ «Стандарт Фінанс Групп» на підставі договору відступлення права вимоги. Останнє 31 серпня 2017 року на підставі договору відступлення права вимоги № 31-08/17/8 відступило фізичній особі ОСОБА_1 права вимоги за кредитним договором від 01 червня 
2007 року № 014/03-03/420.
Отже, якщо попередній кредитор (банк) не перебуває у процедурі ліквідації, фізична особа не може бути стороною договору про переуступку права вимоги за кредитним договором.
У цій справі судами таких обставин не встановлено.
Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі 
і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені 
в постановах Верховного Суду.
Оскільки  ОСОБА_3 уклав договір відступлення прав вимоги як фізична особа, не маючи статусу суб`єкта підприємницької діяльності, ліцензій та дозволів на здійснення банківської діяльності, у тому числі за валютними операціями, то відсутні правові підстави для задоволення позову  ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 01 червня 2007 року № 014/03-03/420.
Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
Оскільки обставини справи судами попередніх інстанцій були встановлені повністю та немає необхідності для встановлення нових, проте судом першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, 
ухвалено судові рішення з порушенням норм процесуального права, то колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваних судових рішень та ухвалення нового судового рішення про відмову 
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1  до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості на підставі договору про відступлення прав вимоги за кредитним договором від 01 червня 2007 року № 014/03-03/420.
Керуючись статтями 400, 402, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Ліфшиць Зоя Олександрівна, підлягає частковому задоволенню.
Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості на підставі договору про відступлення прав вимоги за кредитним договором відмовити.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                               І. А. Воробйова

                                                                                                            Г. В. Коломієць

                                                                                                            Р. А. Лідовець

                                                                                                            Ю. В. Черняк