ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 року	Львів	Справа № 300/7173/21 пров. № А/857/8223/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді –                                                Шевчук С.М.,
суддів –                                                                     Кухтея Р.В., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2022 року  (рішення ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у м. Івано-Франківську судом у складі головуючого судді Матуляка Я.П., дата складення повного тексту рішення суду не зазначена) у справі №300/7173/21 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення, суд – 
                                                 В С Т А Н О В И В :
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, яким просив:
визнати протиправним та скасувати пункти 77, 78 рішення Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області (11 сесія) восьмого демократичного скликання від 29.09.2021 №240-11-2021, яким йому відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,6000 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населеного пункту с.Яблуниця Яблуницької сільської ради Яремчанської міської ради Надвірнянського району Івано-Франківської облаті, кадастровий номер 2611093000:22:001:0060 та передачі ділянки у власність;
зобов`язати Поляницьку сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області повторно розглянути його заяву про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,6000 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населеного пункту с.Яблуниця Яблуницької сільської ради Яремчанської міської ради Надвірнянського району Івано-Франківської облаті, кадастровий номер 2611093000:22:001:0060 та передачі ділянки у власність.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2022 року адміністративний позов задоволено повністю.
Визнано протиправними та скасовано пункти 77, 78 рішення Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківській області від 29.09.2021 за № 240-11-2021.
Зобов`язано Поляницьку сільську раду Надвірнянського району Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 земельної ділянки площею 1,6000 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населеного пункту с. Яблуниця Яблуницької сільської ради Яремчанської міської ради Надвірнянського району, кадастровий номер 2611093000:22:01, та передачі її у власність для ведення особистого селянського господарства.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківській області на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, третя особа звернулася з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. 
На обґрунтування апеляційних вимог третя особа зазначає, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, який виготовлений на замовлення ОСОБА_2 , не містить інформації щодо проходження по цій земельній ділянці дороги загального користування, а також умовних прибережних захисних смуг об`єкту водного фонду – річки. Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції при розгляді даної справи застосував до спірних правовідносин норми Земельного кодексу України, які втратили чинність на момент виникнення спірних правовідносин.
Позивач подав відзив  на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.
Про розгляд апеляційної  скарги сторони повідомлені шляхом надіслання копій ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду  на поштову адресу позивача та на електронну адресу відповідача та третьої особи, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи обставини, що Наказом Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 30.11.2020 за №9-1850/15-20-СГ "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки" надано ОСОБА_2 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,6000 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населеного пункту с. Яблуниця Яблуницької сільської ради Яремчанської міської ради Надвірнянського району, з метою подальшої передачі її у власність для ведення особистого селянського господарства.
На підставі вказаного рішення ТОВ "Науково-виробниче підприємство "ГІС" Геоінформаційні системи" розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (власність) ОСОБА_3 площею 1,6000 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населеного пункту с. Яблуниця Яблуницької сільської ради Яремчанської міської ради Надвірнянського району, кадастровий номер 2611093000:22:01, з метою подальшої передачі її у власність для ведення особистого селянського господарства.
Для затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивач звернувся до відповідача із відповідною заявою, документацією із землеустрою та позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації.
Пунктами 77, 78 рішення Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківській області від 29.09.2021 за № 240-11-2021, відмовлено позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, у зв`язку з невідповідністю вимогам статті 118 Земельного кодексу України, відсутністю рішення Яблуницької сільської ради про погодження клопотання про передачу земельної ділянки у власність та з тих підстав, що земельна ділянка перебуває у користуванні інших фізичних осіб.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду із даним позовом за захистом своїх прав.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що після отримання погодженого у встановленому порядку проекту землеустрою, відповідний орган зобов`язаний прийняти рішення про його затвердження. Іншого варіанту поведінки суб`єкта владних повноважень в даному випадку не передбачено, оскільки для затвердження подається уже погоджений проект землеустрою. При цьому, відповідачем прийнято рішення про відмову у затвердженні проекту землеустрою без наведення (встановлення) вичерпних підстав для відмови, передбачених ст.118 Земельного кодексу України, а відтак суд прийшов до висновку, про необхідність зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про затвердження проекту землеустрою щодо відведення позивачу земельної ділянки площею 1,6000 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населеного пункту с. Яблуниця Яблуницької сільської ради Яремчанської міської ради Надвірнянського району, кадастровий номер 2611093000:22:01, та передачі її у власність для ведення особистого селянського господарства.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, Земельним кодексом України та Законом України "Про землеустрій".
Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України  (далі - ЗК України) до повноважень сільських, селищних, у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.
Вказані норми кореспондуються з ч. 1 ст. 122 ЗК України, відповідно до якої сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
За змістом частин 1 - 3 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах, зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.
Частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Згідно ч.7 ст.118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.
Відповідно до частин 9, 10 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. 
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що положення ч. 9 ст. 118 ЗК України не надають відповідному органу місцевого самоврядування приймати будь-яке інше рішення ніж про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Судом першої інстанції вірно зазначено, що іншого варіанту поведінки суб`єкта владних повноважень в даному випадку не передбачено, оскільки для затвердження подається уже погоджений проект землеустрою
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом вище, Наказом Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 30.11.2020 за №9-1850/15-20-СГ "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки" надано позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,6000 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населеного пункту с. Яблуниця Яблуницької сільської ради Яремчанської міської ради Надвірнянського району, з метою подальшої передачі її у власність для ведення особистого селянського господарства (а.с.12).
На підставі вказаного рішення ТОВ "Науково-виробниче підприємство "ГІС" Геоінформаційні системи" розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (власність) ОСОБА_2 площею 1,6000 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населеного пункту с. Яблуниця Яблуницької сільської ради Яремчанської міської ради Надвірнянського району, кадастровий номер 2611093000:22:01, з метою подальшої передачі її у власність для ведення особистого селянського господарства (а.с.9-32).
Вказаний проект землеустрою погоджено відповідним управлінням Держгеокадастру, що підтверджується висновком від 16.12.2020 за №18117/82-20 (а.с.27-28).
Пунктом 8 вказаного висновку визначено: проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (власність) ОСОБА_2 площею 1,6000 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населеного пункту с. Яблуниця Яблуницької сільської ради Яремчанської міської ради Надвірнянського району, відповідає земельному законодавству та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам. Також у пункті 10 вказаного висновку зазначено, що вказаний проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 погоджується.
Таким чином, позивачем виконано всі вимоги передбачені Земельним кодексом України, які необхідні для затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
З оскаржуваного рішення вбачається, що підставою для відмови у затвердженні вказаного проекту землеустрою слугувала відсутність рішення Яблуницької сільської ради про погодження клопотання про передачу земельної ділянки у власність. Натомість колегія суддів зазначає, що перевірка проекту землеустрою на відповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації здійснюється на етапі його погодження.
Судом першої інстанції вірно зазначено, що на момент виготовлення проекту землеустрою саме до повноважень управлінь Держгеокадастру відносилось питання погодження передачі земель державної власності (поза межами населених пунктів), що і відображено в пункті 10 висновку від 16.12.2020 за №18117/82-20 (а.с.27-28).
Щодо доводів апелянта про те, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, який виготовлений на замовлення ОСОБА_2 , не містить інформації щодо проходження по цій земельній ділянці дороги загального користування, а також умовних прибережних захисних смуг об`єкту водного фонду – річки, то такі колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки такі будь-яких доказами не підтверджені, і вказана обставина не було причиною відмови у затвердженні проекту землеустрою у рішенні від 29.09.2021 №240-11-2021.
Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції вважає вірними висновки суду першої інстанції щодо протиправності оскаржених пунктів рішення Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області від 29.09.2021 №240-11-2021 та необхідності зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про затвердження проекту землеустрою щодо відведення позивачу земельної ділянки площею 1,6000 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населеного пункту с. Яблуниця Яблуницької сільської ради Яремчанської міської ради Надвірнянського району, кадастровий номер 2611093000:22:01, та передачі її у власність для ведення особистого селянського господарства.
При цьому, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції в мотивувальній частині рішення зазначено норми права, які втратили свою чинність на момент виникнення спірних правовідносин, однак вказане в цілому не вплинуло на правильність вирішення спору судом першої інстанції.
Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України “Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини” передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі “Серявін та інші проти України” від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для його скасування   відсутні.
Доводи апеляційної скарги, в силу викладеного вище,  висновків суду першої інстанції не спростовують.
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,   
                                                   П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2022 року у справі № 300/7173/21 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої  статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	Т. І. Шинкар