Справа № 148/1992/20
Провадження № 22-ц/801/1409/2022
Категорія: 42
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саламаха О. В.
Доповідач:Денишенко Т. О.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2022 року	Справа № 148/1992/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
судді-доповідача Денишенко Т. О.,
суддів Оніщука В. В., Рибчинського В. П., 
розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за позовом 
Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборго-
ваності у розмірі 54655,26 гривень, 
за апеляційною скаргою представника позивача Акціонерного товариства ко-мерційного банку «ПриватБанк» адвоката Власенка Артема Олександровича на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 14 червня 2022 року, ухвалене у приміщенні суду у м. Тульчині Вінницької області за голову-вання судді Саламахи О. В., 
В С Т А Н О В И В:
20 листопада 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «При-ватБанк» ( далі - АТ КБ «ПриватБанк» ) звернулося у Тульчинський районний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборго-ваності за кредитним договором у розмірі 181255,26 гривень. Позовні вимоги обгрунтовні наступними обставинами. 24 березня 2014 року ОСОБА_1 звернулася в АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н, чим підтвердила свою згоду на те, що ця підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських по-слуг, Тарифами, викладеними на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відповідачка озна-йомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання нею анкети-заяви, що підтверджується її підписом, де є запевнення ОСОБА_1 щодо ознайомлення та надання їй цих документів у письмовому вигляді. При укладенні договору його сторони керувалися нор-мою частини першої статті 634 ЦК України, згідно з якою договором приєд-нання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або ін-ших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору у цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є саме Умови та правила надання банківських послуг і Тарифи, викладені на бан-ківському сайті www.privatbank.ua, згідно з якими обслуговується відповідачка.
Одночасно із приєднанням відповідачки до угоди, дія договору підтвер-джується фактом користування ОСОБА_1 картковим рахунком та використанням нею кредитних коштів, що повністю узгоджується з частиною другою статті 642 ЦК України. Виконання відповідачкою умов договору убача-ється також з виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції з використання кредитного ліміту, повернення кредитних коштів, спла-ти відсотків за користування ними. 
Відповідно до виявленого бажання ОСОБА_1 був відкритий кре-дитний рахунок, що підтверджується випискою по рахунку, встановлений по-чатковий кредитний ліміт у розмірі, зазначеному у довідці про зміну умов кре-дитування та обслуговування картрахунку, доданій до позову. Для користуван-ня кредитним картковим рахунком відповідачка отримала кредитну картку, зо-бов`язалася слідкувати за витратами коштів у межах платіжного ліміту з метою запобігання виникненню овердрафту, який є короткостроковим кредитом, що надається банком позичальнику у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку у розмірі ліміту креди-тування.
Укладеним договором передбачена можливість зміни Тарифів, інших не-від`ємних частин договору. При цьому банк повинен інформувати позичаль-ницю про внесені зміни шляхом надання виписки по карткових рахунках на умовах пункту 1.1.3.1.9 договору, а ОСОБА_1 згідно з пунктом 1.1.2.3 договору зобов`язалася отримувати виписки про стан і здійснені операції по зазначених рахунках. Неотримання чи несвоєчасне отримання відповідачкою виписок про стан рахунків не звільняє її від виконання обов`язків за даним договором. Згідно з пунктами 1.1.6.1, 1.1.6.2 договору зміни в Умови та правила надання банківських послуг вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку. Якщо в односторонньому порядку внесення змін неможливе, банк по-відомляє позичальницю про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв`язку, серед яких: офіційний сайт банку www.privatbank.ua, SMS-повідомлен-ня відповідачці про зміни даних правил, клієнтські виписки, інші канали інфор-мування. У разі незгоди зі змінами Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів ОСОБА_1 вправі подати банку заяву про розірвання договору, виконавши умови пункту 2.1.1.5.4 договору ( погасивши усю заборгованість ). Відповідачка зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту згідно з договором, вона повинна поповнювати картрахунок шляхом внесення коштів у готівковому або безготівковому порядку для зарахування їх банком на її картрахунок як держателя. ОСОБА_1 зобов`язалася здійснювати по-гашення кредиту та процентів внесенням коштів на кредитний рахунок у роз-мірі не менше мінімального обов`язкового платежу, який представляє собою розмір її боргових зобов`язань, які вона повинна щомісяця сплачувати протягом терміну дії картки. Мінімальний обов`язковий платіж розраховується у про-центному співвідношенні від загальної заборгованості відповідачки.
АТ КБ «ПриватБанк» виконало свої зобов`язання за договором у повному обсязі, надало ОСОБА_1 можливість розпоряджатися кредитними кош-тами на передбачених договором умовах у межах встановленого кредитного ліміту. Проте, через неналежне виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору станом на 05 жовтня 2020 року у неї утворилася заборгованість за кре-дитом у розмірі 181255,26 гривень, з яких: 126357,28 гривень становить забор-гованість за простроченим тілом кредиту, 54897,98 гривень - заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитними коштами. Оскільки на даний час ОСОБА_1 продовжує ухилятися від виконання своїх зобов’-язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських по-слуг, що є порушенням законних прав та інтересів банку, позивач просив стяг-нути на свою користь з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 181255,26 гривень та сплачений ним судовий збір у зв`язку із звернен-ням в суд з цим позовом.
16 листопада 2021 року представник позивача ОСОБА_2 подала суду заяву про зменшення позовних вимог, у якій просила стягнути з ОСОБА_1 на користь банку за договором від 24 березня 2014 року № б/н суму у 54655,26 гривень, що становить заборгованість за простроченим тілом кредиту, а також понесені банком судові витрати ( а. с. 140 ).
Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 14 червня 2022 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 24 березня 2014 року № б/н у розмірі 54655,26 гривень відмовлено. 
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник АТ КБ «ПриватБанк» Власенко А. О. оскаржує його в апеляційному порядку, просить це рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі. Скаржник вважає оскаржуване рішення незаконним, необ-грунтованим, ухваленим без повного, всебічного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи, за невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Обґрунтовуючи апе-ляційну скаргу, представник банку вказує, що матеріалами справи доводиться укладення кредитного договору, отримання відповідачкою кредитної картки. Зокрема, дані виписки по руху коштів свідчать про використання ОСОБА_1 кредитних коштів. 
Крім того, висновок суду першої інстанції, у якому зазначається про від-сутність у матеріалах справи підтверджень, що саме надані позивачем Умови та правила розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підпису-ючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання від-повідачкою кредитних коштів узагалі містили договірні умови, є невірним, ос-кільки ОСОБА_1 особистим підписом засвідчила, що вона згідна з тим, що підписана нею анкета - заява разом із запропонованими банком Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. З огляду на встановлений факт надан-ня банком відповідачці кредитних коштів, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову. Такий висновок суду є передчасним, зробле-ним без повного та об`єктивного встановлення обставин справи. Крім цього, договір у встановленому порядку відповідачкою не оспорювався, не визнавався недійсним, як не оспорювалося й укладення кредитного договору, тому зазна-чені обставини свідчать про її згоду з усіма умовами цього правочину.
Наданим цивільним процесуальним законом та забезпеченим ухвалою апе-ляційного суду від 19 липня 2022 року правом подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористалася, її відзив на скаргу до суду не надхо-див.
Згідно з нормою частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скар-ги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстан-ції без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів апеляційного суду, розглянувши у відповідності до частини першої статті 369 ЦПК України дану цивільну справу за наявними у ній дока-зами, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши в сукупності наявні в ній доводи сторін, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваного судо-вого рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягає.
Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриман-ням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підста-ві повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на під-ставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослі-джені у судовому засіданні.
Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється учасниками спра-ви, що, обґрунтовуючи позовні вимоги, представник АТ КБ «ПриватБанк» стверджує про наявність згоди відповідачки з тією обставиною, що підписана нею 24 березня 2014 року заява разом з Умовами та правилами надання бан-ківських послуг, Тарифами банку, викладеними на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між нею та банком договір і дана заява підтвер-джує той факт, що ОСОБА_1 була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк».
На підтвердження позовних вимог, представник позивача надав суду копію заяви позичальниці від 24 березня 2014 року, розрахунок заборгованості станом на 05 жовтня 2020 року за договором від 24 березня 2014 року № б/н, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , довідку про надання кредитних карток, копію витягу з Та-рифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», виписку про рух кредит-них коштів станом на 07 жовтня 2020 року, витяг з Умов та правил надання банківських послуг.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивіль-ного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирі-шення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Статтею 5 ЦПК України визначено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або догово-ром. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної у позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конститу-ції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою Укра-їни, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Заборо-няється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспо-рювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до норм статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та пере-віряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах дово-дів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та ( або ) відзиві на неї.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вва-жається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами ).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відпо-відно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови ( пункти ), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться ( роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послу-ги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо ). Умови пуб-лічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній біль-шості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови роз-роблює підприємець ( у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент ( споживач послуг банку ) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умо-вами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частин першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов`язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укла-дений з недодержанням письмової форми, є нікчемним ( стаття 1055 ЦК Украї-ни ).
За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виник-нення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за дого-вором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забез-печення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку корис-тування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процен-тів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку Укра-їни. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомі-сяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та у порядку, що вста-новлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредит-ного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом ( розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства ) та договірні ( розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі ).
Як слідує з доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості, позивач первісно просив стягнути на його користь з ОСОБА_1 заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 126357,28 гривень та 54897,98 гривень заборгованості за простроченими відсотками. Під час провадження у справі відповідачка добровільно сплатила банку частину заборгованості у розмірі 126600,00 гривень. Цей факт підтверджується випискою по картковому рахунку від 26 серпня 2021 року № 9ОН8RNCLUPMS9H7S ( а. c. 98 ). Ураховуючи пога-шення ОСОБА_1 боргу, що за сумою прирівнюється до розміру тіла кредиту, 16 листопада 2021 року банк подав суду заяву про зменшення позов-них вимог, у якій просив суд стягнути на свою користь з відповідачки заборго-ваність за тілом кредиту у розмірі 54655,26 гривень. 
АТ КБ «ПриватБанк», обґрунтовуючи своє право вимоги у частині щодо стягнення заборгованих прострочених відсотків, у тому числі їх розмір і поря-док нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості посилався також на витяги з Тарифів банку, Умов та правил надання батьківських послуг у ПриватБанку, розміщені на сайті www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження власних позовних вимог, у тому числі визначено: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки позичальниці і банку, відповідальність сторін, зокре-ма, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за пору-шення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, їх розміри і по-рядок нарахування. При цьому матеріали справи не містять жодних підтвер-джень, що саме цей витяг з Умов та правил розуміла відповідачка та ознайоми-лася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів узагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки ( пені, штрафів ), саме у зазначеному у цих документах, доданих банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони ( банку ), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кре-дитування, що слідує з висновку, викладеного Верховним Судом України у по-станові від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15, і не спростовано пози-вачем при розгляді вказаної справи. Відповідні висновки також мають місце у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 ( провадження № 14-131цс 19 ), які обґрунтовано врахував суд пер-шої інстанції, постановляючи 14 червня 2022 року рішення, яке, наразі, оскар-жується позивачем в апеляційному порядку.
Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин, що склалися та іс-нують між сторонами у цій справі, правила частини першої статті 634 ЦК Укра-їни, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого дого-вору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що роз-міщені на офіційному сайті позивача www.privatbank.ua, неодноразово змінюва-лися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період з часу виникнення спірних правовід-носин між сторонами у цій справі ( березень 2014 року ) до моменту звернення банку в суд із цим позовом ( листопад 2020 року ). Тобто кредитор ( кредито-давець ) міг додати до позовної заяви витяг з Умов та правил у будь-якій редак-ції, що найбільш сприятлива для задоволення позовних вимог.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції правильно виходив з того, що матеріали справи не містять безспірних підтверджень, що саме доданий до позовної заяви витяг з Умов та правил, які надав банк, відповідачка розуміла та ознайомилася і погодилися з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до таких Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Такий вис-новок, як уже зазначалося, відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
У свою чергу підлягають поверненню позивачу фактично отримані та використані позичальницею кошти, оскільки статтею 530 ЦК України визначе-но, що якщо строк ( термін ) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час.
ОСОБА_1 у додатку до заяви від 07 вересня 2021 року подана до суду виписка від 26 серпня 2021 року № 9ОН8RNCLUPMS9H7S про надхо-дження у грудні 2020 року коштів на рахунок позивача у розмірі 126600,00 гривень. Згідно з даною випискою баланс по картковому рахунку відповідачки на кінець періоду становив «- 54655,26 гривень».
До заяви в суд про зменшення розміру позовних вимог від 16 листопада 2021 року позивач надав розрахунок заборгованості відповідачки станом на 31 жовтня 2021 ( а. с. 144 ). У даному розрахунку відображена сплата ОСОБА_3 коштів у якості погашення заборгованості у розмірі 126600,00 гривень, а саме: 100,00 гривень - 02 грудня 2020 року, 50000,00 гривень - 03 грудня 2020 року, 50000,00 гривень - 04 грудня 2020 року, 26500,00 гривень - 08 грудня 2020 року. Відповідно до даного розрахунку частина сплачених відпові-дачкою коштів урахована банком у погашення заборгованості за кредитом, а частина у погашення відсотків. Йдеться про 71702,02 гривні, які зараховані у погашення заборгованості за тілом кредиту, 54897,98 гривень - у погашення заборгованості за простроченими відсотками ( разом відповідно 126600,00 гривень ).
Однак, у правовідносинах, що виникли і мають місце між сторонами у цій справі, зарахування коштів у погашення відсотків не можна визнати правомір-ним. Правомірним є лише повернення фактично отриманих коштів у якості кре-диту, тобто тіла кредиту, тому зараховані позивачем кошти у погашення забор-гованості по відсотках у розмірі 54897,98 гривень повинні бути зараховані у погашення боргу ОСОБА_1 за тілом кредиту. Такий висновок слідує з того, що будь-яких достовірних, достатніх, допустимих доказів щодо домов-леності між банком та відповідачкою по сплаті відсотків за користування кредитними коштами, їх розмір суду позивачем не представлено. 
Отже, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що сплаче-на відповідачкою заборгованість у розмірі 126600,00 гривень є погашеною заборгованістю за тілом кредиту, тому відповідно на час розгляду справи судом заборгованості за кредитом у ОСОБА_1 не існує. Стягнення з останньої відсотків за ставками, які не узгоджувалися сторонами виниклих правовідно-син, є безпідставним, таким, що суперечить правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 ( провадження № 14-131цс19 ). 
Наразі, за заявою про зменшення позовних вимог позивач вимоги про стягнення відсотків відповідно до положень статті 625 ЦК України не заявляв.
З огляду на викладене при вирішенні цієї справи суд першої інстанції пра-вильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи, надав належну, об’-єктивну правову оцінку доводам і доказам сторін та зібраним у справі доказам.
Інші доводи апеляційної скарги представника банку не спростовують пра-вильних висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для ска-сування законного, обгрунтованого рішення суду. Апеляційний суд дійшов вис-новку, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими та доказовими, а відтак не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм проце-суального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм ма-теріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирі-шення справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною прак-тикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуд-дя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлу-мачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різ-ною в залежності від характеру рішення ( SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, Європейський суд з прав людини, від 10 лютого 2010 року ).
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матері-ального і процесуального права.
Відповідно до статті 141, підпункту «в» пункту четвертого частини першої статті 382 ЦПК України, апеляційний суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в апеляційному порядку. Оскільки апеляційна скарга представника банку підлягає залишенню без задоволення, то судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, слід віднести за рахунок позивача.
Керуючись нормами статей 141, 367, 368, 374, 375, 381 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» Власенка Артема Олександровича залишити без задово-лення.
Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 14 червня 2022 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості у розмірі 54655,26 гривень залишити без змін.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи судом апеляцій-ної інстанції, віднести за рахунок Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк».
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прий-няття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко 

Судді В. В. Оніщук 

В. П. Рибчинський