Справа № 452/673/21                                Головуючий у 1 інстанції: Галин В.П. 
Провадження № 22-ц/811/114/22                        Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

27 червня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді:  Мікуш Ю.Р.
Суддів:Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.
секретар : Іванова О.О.
З участю:представників позивача: пароха о.Л.Григель та його представника-адвоката Дашинич О.Б., представника відповідача- Брильовської О.Р., 3-ої особи-адвоката Дегтяренко О.О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 452/673/21 за апеляційною скаргою Релігійної організації «Релігійна громада Української Автокефальної Православної Церкви села Дубрівка Самбірського району Львівської області» на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 04 листопада 2021 року у справі за позовом Релігійної організації «Релігійна громада Української Греко-Католицької церкви села Дубрівка Самбірського району Львівської області» до Львівської обласної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Релігійна організація «Релігійна громада Української Автокефальної Православної Церкви села Дубрівка Самбірського району Львівської області»,- про визнання незаконним і скасування розпорядження та зобов`язання вчинити дії ,-

в с т а н о в и в :

26 лютого 2021 року Релігійна організація «Релігійна громада Української Греко-Католицької церкви села Дубрівка Самбірського району Львівської області» в особі пароха о.Любомира Григеля звернулась в суд із позовом та просить визнати протиправним та скасувати Розпорядження Голови Львівської обласної державної адміністрації від 20.05.1997 року №438 «Про передачу церкви Св. Василія Великого в с. Дубрівка Самбірського району релігійній громаді» в частині:» 2. Передати церкву Св. Василія в с. Дубрівка та державне майно, що в ній знаходиться, в безоплатне користування релігійній громаді УАПЦ с. Дубрівка. 3. Самбірській районній державній адміністрації у місячний термін укласти з релігійною громадою договір на користування церквою».
Позов обґрунтовує тим, що згідно рішення виконавчого комітету Львівської обласної ради від 15 жовтня 1991 року зареєстровано Статут Громади Української Греко-Католицької Церкви (далі по тексту УГКЦ) села Дубрівка Самбірського району Львівської області.
Розпорядженням Представника Президента України Львівської обласної державної адміністрації № 343 від 07.04.1994 року «Про визначення порядку користування церквою Св. Василія Великого в селі Дубрівка Самбірського району» вирішено встановити рівне і почергове користування цим храмом віруючими громади УАПЦ та віруючими громади УГКЦ села Дубрівка Самбірського району Львівської області, визначивши графік користування. У вступній частині розпорядження зазначено, що: - церква і церковне майно на момент їх переходу у власність держави були власністю греко-католицької громади; - церква до 1989 року була закрита і віруючими не використовувалась; - з 1989 року по 1990 рік церквою користувалась громада російської Православної Церкви, до складу якої входили віруючі двох нині діючих громад, які спільно утримували її; - в селі є лише одна культова будівля; - жодна із громад не претендує на інші будівлі цивільного призначення для використання їх під культові, а також будівництво храму; - релігійна громада УАПЦ, що є юридичною особою з 1992 року самоуправно володіє храмом, ігноруючи права релігійної громади УГКЦ, не допускає Громаду УГКЦ до храму.
У жовтні 2017 року на особистому прийомі в Голови Львівської обласної державної адміністрації ініціативній групі РГ УГКЦ повідомлено, що існує розпорядження про передачу храму громаді УАПЦ. На звернення пароха Релігійної громади УГКЦ о. Любомира Григеля до Голови Львівської обласної адміністрації 13.10.2017 року отримано відповідь Департаменту з питань культури, національностей та релігій від 20.10.2017 року про те, що Розпорядженням Голови Львівської обласної державної адміністрації від 20.05.1997 року №438 передано церкву Св. Василія Великого в с. Дубрівка та державне майно, що в ній знаходиться, в безоплатне користування релігійній громаді УАПЦ с. Дубрівка та надано копію цього Розпорядження. 
Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 04 листопада 2021 року позов задоволено.
Вирішено визнати протиправним та скасувати Розпорядження Голови Львівської обласної державної адміністрації від 20.05.1997 року № 438 «Про передачу церкви Св. Василія Великого в с. Дубрівка Самбірського району релігійній громаді» в частині:» 2. Передати церкву Св. Василія в с. Дубрівка та державне майно, що в ній знаходиться, в безоплатне користування релігійній громаді УАПЦ с. Дубрівка. 3.Самбірській районній державній адміністрації у місячний термін укласти з релігійною громадою договір на користування церквою». 
Рішення суду оскаржила Релігійна організація «Релігійна громада Української Автокефальної Православної Церкви села Дубрівка Самбірського району Львівської області». 
       В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним, постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що судом не було надано можливість подати заяву про застосування строків позовної давності, можливість подати заперечення та докази правомірності користування храмовою спорудою.
Розпорядження обгрунтовано тим, що церкву Св. Василія Великого в с.Дубрівка з 1991 року утримує релігійна громада УАПЦ, релігійна громада Української Греко- Католицької церкви с. Дубрівка не претендує на почергове користування церквою Св. Василія Великого і задовольняє релігійні потреби в церкві спільно з громадою УАПЦ.
З часу прийняття вказаного розпорядження представниками Української Греко-Католицької церкви не проводились богослужіння у  храмі і жодні претензії непред`являлися.
Зазначає, що їхньою релігійною громадою вкладалися значні кошти у відновлення храму після отримання його в аварійному стані, реставрацію ікон, виготовлення технічної документації на будівлю храму та земельну ділянку.
Не погоджуються також з тим, що їх юридичну особу в даному спорі було визнано третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог, хоча спір та рішення по справі безпосередньо торкаються їхніх законних інтересів та прав.
Просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в позові релігійній громаді УГКЦ с.Дубрівка відмовити.
На виконання вимог ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) представником відповідача О.Брильовською надано відзив на апеляційну скаргу.
У відзиві зазначається, що Львівська обласна державна адміністрація вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим.
На неодноразові звернення представників РГ УГКЦ с.Дубрівка Самбірського району Львівської області, Львівська обласна державна адміністрація повідомляла, що відповідно до пункту 4.7.5 рішення виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів від 15.10. 1991 року №552 релігійним громадам УГКЦ та УАПЦ с.Дубрівка надано у почергове користування місцеву церкву Св.Василія Великого ( 1680 року побудови, відновлена у 1928 році).
Зазначене рішення було підтверджено представником Президента України у Львівській області від 07.04.1994 року № 343.
Розпорядженням голови ЛОДА від 20.05.1997 року № 438 попереднє рішення визнано нечинним і храм передано в одноособове користування релігійній громаді УАПЦ.
На даний час, релігійна громада УАПЦ збудувала нову культову будівлю, якою користується, та не дозволяє РГ УГКЦ церкви проводити богослужіння, незважаючи на те, що церква Св.Василія Великого тривалий період часу зачинена і руйнується.
Щодо інших доводів апеляційної скарги, такі не спростовують висновків суду.
Вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та справедливе рішення, просить залишити його в силі.
Заслухавши пояснення представника третьої особи РГ УАПЦ с.Дубрівка-адвоката Дегтяренко О.О. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу представників позивача: пароха о.Л.Григеля та адвоката Дашинич О.Б., представника відповідача ЛОДА-адвоката Брильовської О.Р., вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення. 
Згідно ч.3 ст.3 ЦПК провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до приписів ч.1 ст.4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом ч.1 ст.5 ЦПК здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Матеріалами справи та судом встановлено, що відповідно до Архівної довідки № П-17576 від 28.07.2016 року у друкованих матеріалах архіву, в Шематизмі греко-католицького духовенства» зазначена наступна інформація: в селі Дубрівка, парафії Гуменець, Старосільського деканату значиться дерев`яна церква св..Василія Великого збудована у 1680 році, відновлена у 1928 році. Греко-католицька громада станом на 1939 рік нараховувала 554 особи. (а.с.21).
Церква до 1989 року була зачинена і віруючими не використовувалася.
       Рішенням виконавчого комітету Львівської обласної ради від 15 жовтня 1991 року № 522 зареєстровано Статут громади Української Греко-Католицької церкви (далі по тексту УГКЦ) села Дубрівка Самбірського району Львівської області, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію №522/189 від 15.10.1991 року та Інформацією з ЄДРПОУ. (а.с.12-20).
Розпорядженням представника Президента України Львівської обласної державної адміністрації ( далі по тексту ЛОДА) № 343 від 07.04.1994 року «Про визначення порядку користування церквою св.. Василія Великого в с.Дубрівка Самбірського району « вирішено встановити рівне і почергове користування цим храмом віруючими громади УАПЦ та віруючими громади УГКЦ с.Дубрівка Самбірського району Львівської області, визначивши графік користування храмом. (а.с.22).
При цьому, у вступній частині розпорядження зазначено, що
-церква і церковне майно на момент їх переходу у власність держави були власністю греко-католицької громади;
-церква до 1989 року була закрита і віруючими не використовувалася;
-з 1989 року по 1990 рік церквою користувалася громада російської Православної Церкви, до складу якої входили віруючі двох нині діючих громад, які спільно утримували її;
- в селі є лише одна культова будівля;
-жодна із громад не претендує на інші будівлі цивільного призначення для використання їх під культові, а також будівництво храму;
- релігійна громада УАПЦ, що є юридичною особою з 1992 року самоуправно володіє храмом, ігноруючи права релігійної громади УГКЦ, не допускає громаду УГКЦ до храму.
Розпорядженням голови ЛОДА від 20.05.1997 року № 438 вирішено: (а.с.26)
-вважати таким, що втратило чинність розпорядження представника Президента України у Львівській області від 07.04.1994 року № 343 «Про визначення порядку користування церквою св.Василія Великого в селі Дубрівка Самбірського району»;
-передати церкву св..Василія Великого в с.Дубрівка та державне майно, що в ній знаходиться у безоплатне користування релігійній громаді УАПЦ с.Дубрівка;
-Самбірській РДА у місячний термін укласти з релігійною громадою договір на користування церквою.
Вище зазначене розпорядження обґрунтовано тим, що церкву св..Весилія Великого в с.Дубрівка з 1991 року утримує релігійна громада УАПЦ. Релігійна громада УГКЦ с.Дубрівка не претендує на почергове користування церквою св..Василія Великого і задовольняє релігійні потреби в церкві спільно з громадою УАПЦ.
Однак, згідно пояснень представників позивача, зазначене не відповідає дійсності, оскільки громада УГКЦ не допускала віруючих релігійної громади УГКЦ до почергового богослужіння і користування храмом; громада УГКЦ ніколи не відмовлялася від почергового користування храмом; громаді не було відомо про прийняття Розпорядження № 438 від 20.05.1997 року.
Про зазначене розпорядження щодо передачі храму св..Василія Великого у с.Дубрівка ініціативній групі РГ УГКЦ повідомлено у жовтні 2017 року на особистому прийомі в голови ЛОДА.
На письмове звернення пароха РГ УГКЦ о.Л.Григеля до голови ЛОДА листом від 13.10.2017 року отримано відповідь Департаменту з питань культури, національностей та релігій від 20.10.2017 року у якому підтверджено, що розпорядженням голови ЛОДА від 20.05.1997 року № 438 передано церкву св.Василія Великого в с.Дубрівка та державне майно, що в ній знаходиться у безоплатне користування релігійній громаді УАПЦ с.Дубрівка та надано копію зазначеного розпорядження. 
Задовольняючи позовні вимоги позивача РГ УГКЦ в с.Дубрівка, судом першої інстанції дано належну правову оцінку обставинам справи із врахуванням приписів ст.35 Конституції України, де прописано, що кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність.
Статтею 17 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» від 23 квітня 1991 року ( в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що культові будівлі і майно, які становлять державну власність, передаються організаціями, на балансі яких вони знаходяться, у безоплатне користування або повертаються у власність релігійних організацій безоплатно за рішеннями виконавчих комітетів обласних, Киівської і Севастопольської міських Рад народних депутатів, а в Кримській АРСР Уряду Кримської АРСР.
Статтею 29 Закону України «Про власність» від 07 лютого 1991 року (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що релігійні організації мають право власності, зокрема, на майно, передане державою.
Відповідно до ст.55 цього Закону, власник не може бути позбавлений права на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами.
При цьому, Закон не відносить такої підстави для позбавлення права власності, як скасування органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування прийнятого раніше цим органом рішення ( акту індивідуальної дії), на підставі якого в особи виникло право власності на нерухоме майно.
Тому правильним є висновок суду першої інстанції про те, що Законом не передбачено повноважень голови ОДА як органу місцевого самоврядування скасовувати власні розпорядження. 
Наведене відповідає положенням статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, про те, що кожна фізична або юридична особа має право володіти майном і ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно з висновком Конституційного Суду України у рішенні від 16 квітня 2009 року №7рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення, що є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.
Ненормативні ( індивідуальні) правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.
Саме на органах державної влади лежить обов`язок надати можливість всім вірним проводити богослужіння та інші ритуальні обряди, передаючи культові будівлі чи то у почергове користування чи у безоплатне користування.
При прийнятті одноособово головою Львівської ОДР розпорядження № 438 від 20.05.1997 року не враховано, що спірний храм св..Василія Великого і все майно належало одній громаді УГКЦ, яка створила це майно і користувалася ним до 1939 року. Приймаючи розпорядження, не враховано, що вже Представником Президента України у Львівській області 07.04.1994 року було прийняте розпорядження №343 «Про визначення порядку користування церквою св..Василія Великого у с.Дубрівка Самбірського району і скасовувати таке та приймати інше тим же органом місцевого самоврядування не дозволено жодними нормативними актами. Внаслідок прийняття розпорядження № 438 від 20.05.1997 року загострено конфлікт між віруючими на тривалий час та позбавлено їх права відправляти богослужіння та інші ритуальні потреби у храмі, що не прийнято ні конституційними, ні міжнародними нормами цивілізованої держави.
Згідно довідки, виданої виконкомом Стрілківської сільської ради Самбірського району Львівської області № 360 від 12.03.2018 року відомо, що в с.Дубрівка є дві церкви, а саме: церква УАПЦ Івана Хрестителя (зміни щодо назви церкви у ЄДРПОУ не внесено)- АДРЕСА_1 та церква УАПЦ св.Васидлія Великого- с.Дубрівка вул..Центральна, 24 (а.с.23). Однак, дві церкви закріплені за однією громадою УАПЦ внаслідок неправомірного розпорядження голови ЛОДА від 20.05.1997 року в той час як інша громада УГКЦ, яка була засновником і власником храму св..Василія Великого позбавлена такого права.
Саме на органах державної влади лежить обов`язок надати можливість всім вірним мати можливість проводити богослужіння у храмі, утримувати його у належному стані відповідно до умов договору, який укладається. 
Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги, що УАПЦ повинна була бути відповідачем у даній справі, а не третьою особою. 
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем РГ УГКЦ оскаржується розпорядження ЛОДА від 20.05.1997 року, яке є предметом спору. Враховуючи те, що таке стосується громади УАПЦ с.Дубрівка, така залучена як третя особа. Права та обов`язки третіх осіб із самостійними вимогами чи без самостійних вимог визначені ст.ст. 52-53 ЦПК.
Щодо позбавлення РГ УАПЦ подати заяву на застосування строків позовної давності, зазначене твердження суд вважає безпідставним, оскільки відповідно до Ухвали про відкриття провадження у справі від 14 вересня 2021 року ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначалося підготовче засідання,однак громада не скористалася зазначеним правом.
За поясненнями представника позивача про оскаржуване розпорядження № 438 від 20.05.1997 року дізналися листом від 20.10.2017 року, порушення прав громади продовжується.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, оскільки суперечать загальноприйнятим нормам та принципам державного урядування щодо питання загального інтересу, яке впливає на основоположні права людини, де державні органи повинні діяти вчасно в належний та послідовніший спосіб з мінімальним ризиком помилок і повинні сприяти юридичній визначеності у правовідносинах, які склалися.
Європейський Суд з прав людини прописав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10 лютого 2010 року).
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Релігійної організації «Релігійна громада Української Автокефальної Православної Церкви села Дубрівка Самбірського району Львівської області» на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 04 листопада 2021 року залишити без задоволення.
Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 04 листопада 2021 року у справі за позовом Релігійної організації «Релігійна громада Української греко-католицької церкви села Дубрівка Самбірського району Львівської області» до Львівської обласної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Релігійна організація «Релігійна громада Української Автокефальної православної церкви села Дубрівка Самбірського району Львівської області,- про визнання незаконним та скасування розпорядження,- залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 05 липня 2022 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк