23.06.22
22-ц/812/579/22
Провадження № 22-ц/812/579/22         Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О. 

                                       
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року                                              м. Миколаїв
                                                                           справа № 490/6936/20
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
       головуючого Данилової О.О.,
       суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О., 
переглянувши в апеляційному порядку за правилами письмового провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом 
ОСОБА_1 
до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 
(далі - КБ «ПриватБанк»)
про визнання іпотеки припиненою
за апеляційною скаргою представника КБ «ПриватБанк» 
на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухвалене 18 жовтня 2021 року суддею Шолох Л.М. в приміщенні цього ж суду (дата складання повного судового рішення не зазначена),
У С Т А Н О В И В:
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання іпотеки припиненою. 
Позивач зазначала, що 27 березня 2008 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є КБ "ПриватБанк", та нею було укладено кредитний договір та договір іпотеки №NKIPGI0000004898, предметом якого є належна їй квартира АДРЕСА_1 . Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 травня 2017 року з неї на користь КБ «ПриватБанк» стягнуто 184 987 грн. кредитної заборгованості, з яких 131845,66 грн. заборгованості за кредитом, 36324,47 грн. заборгованості за відсотками та 16817,01 грн. штрафу, а також 2845 грн. судових витрат. 23 червня 2020 року ОСОБА_1 виконала судове рішення в повному обсязі. Виконавче провадження закінчено постановою від 2 липня 2020 року у зв`язку з виконанням.
Посилаючись на те, що повне виконання основного зобов`язання, в тому числі і за рішенням суду, припиняє іпотеку, ОСОБА_1 просила визнати іпотеку, предметом якої є квартира АДРЕСА_1 , припиненою та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно реєстраційний запис про іпотеку та запис про заборону відчуження від 27 березня 2007 року. 
Представник КБ «ПриватБанк» позов не визнав, наголошуючи, що несвоєчасне виконання ОСОБА_1 грошового зобов`язання за судовим рішенням дає кредитору право на нарахування сум відповідно до статті 625 ЦК, зокрема 3% річних за період з 22 жовтня 2016 року по 23 червня 2020 року, що складає 20 389,13 грн. Оскільки іпотечний договір забезпечує виконання всіх зобов`язань, що випливають з договору, то припинення іпотеки при наявності несплачених процентів за статтею 625 ЦК є передчасним. 
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено, визнано припиненою іпотеку на квартиру АДРЕСА_1 . Виключено з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстраційний запис № 6879045 про заборону на зазначене нерухоме майно. Виключено з Державного реєстру іпотек майна реєстраційний запис про іпотеку № 6891705 спірної квартири. Позивачці відшкодовані судові витрати.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина 1 статті 17 Закону України "Про іпотеку", частина 1 статті 593 ЦК). Оскільки однією з підстав припинення основного зобов`язання є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК), то з виконанням основного зобов`язання (повернення кредиту, сплата процентів) припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки. Враховуючи, що грошові зобов`язання, розмір яких визначено судовим рішенням від 25 травня 2017 року, ОСОБА_1 виконала в повному обсязі 23 червня 2020 року, банк додатково отримав страхове відшкодування в розмірі 41 306,27 грн., а вимог щодо сплати коштів за статтею 625 ЦК кредитор позичальнику не пред`являв, суд дійшов висновку про припинення іпотеки. З припиненням іпотеки фактично припиняється обтяження нерухомого майна іпотекою, адже всі правові підстави для його утримання під обтяженням відсутні.
В апеляційній скарзі КБ «ПриватБанк» просив рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову. Апелянт не погодився з висновком суду про належне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, яке передбачає не тільки належний обсяг виконання, але і дотримання належного строку. Банк наголошує, що кредитна заборгованість була визначена станом на 22 жовтня 2016 року, а судове рішення було виконане позивачкою лише 23 червня 2020 року, що поклало на неї обов`язок сплатити проценти за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за статтею 625 ЦК. Наявність невиконаних зобов`язань за статтею 625 ЦК перешкоджає припиненню кредитних зобов`язань, а тому і припиненню іпотеки.
Правом відзиву на апеляційну скаргу позивачка не скористалась. 
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК апеляційна скарга розглядається апеляційним судом без повідомлення (виклику) учасників справи. 
Переглянувши справу за наявними в ній та доданими доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог  апеляційної скарги, апеляційний суд не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до частин 1,2 статті 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК, в тому числі з договорів.
Згідно з частиною 1 статті 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, в тому числі і виконанням, проведеним належним чином (статті 598,599 ЦК). 
За правилами частин 1,2 статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За частиною 1 статті 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК).
Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина 1 статті 546 ЦК).
Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України).
Відповідно до статті 1 Закону «По іпотеку» іпотекою є вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина 5 статті 3, абзаци 2,7 частини 1 статті 17 Закону "Про іпотеку", частина 1 статті 593 ЦК).
Отже, за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц (провадження № 14-88цс19).
Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (частина 3 статті 17 Закону "Про іпотеку").
Відповідно до статті 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування відсотків річних за статтею 625 ЦК має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника (постанова Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12, постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18.)
За правилами статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із статтею 89 ЦПК  суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що 27 березня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит №NKIPGI0000004898, згідно якого позивачу було надано кредит в розмірі 141 400 грн., зі сплатою відсотків в розмірі 15% річних строком до 27 березня 2028 року (а.с.3-5).
На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між сторонами того ж дня укладено іпотечний договір №NKIPGI0000004898, предметом якого є належна ОСОБА_1 на праві власності квартира АДРЕСА_1 (а.с.6-8).
Відповідно до пункту 3.3 іпотечного договору іпотекодержатель вправі задовольнити за рахунок Предмета іпотеки свої вимоги, передбачені Договором про іпотечний кредит у повному обсязі. 
Пунктом 3.4 іпотечного договору передбачено, що іпотека припиняється у разі виконання у повному обсязі зобов`язань, що випливають з договору про іпотечний кредит та іпотечного договору, в тому числі: повернути кредит в розмірі 141400 грн. у строки та на умовах, визначених у договорі про іпотечний кредит; сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 15% річних, відшкодувати витрати, понесені у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки та інші витрати, що передбачені законодавством та договором про іпотечний кредит; сплатити штрафні санкції у випадках неналежного виконання зобов`язань за договором про іпотечний кредит; сплатити комісійну винагороду; відшкодувати інші витрати, пов`язані з обслуговуванням та виконанням договору про іпотечний кредит та іпотечним договором (пункт 2 іпотечного договору). 
27 березня 2008 року зареєстровано обтяження спірного нерухомого майна у Реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 6879045 та у Державному реєстрі іпотек за реєстраційним номером 6891705 (а.с. 18).
У листопаді 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до ОСОБА_1 з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитом, процентами, пені та штрафу в загальному розмірі 189675,31 грн. (а.с.9-10).
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 травня 2017 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором № NKIPGI0000004898 від 27 березня 2008 року стягнуто 184 987 грн., з яких 131845,66 грн. заборгованості за кредитом, 36 324,47 грн. заборгованості за відсотками, 16 817,01 грн. штрафу, а також 2 845 грн. судових витрат (а.с.15).
23 листопада 2017 року судом виданий виконавчий лист №490/10882/15ц.
23 червня 2020 року боржниця ОСОБА_1 перерахувала 208 000 грн. на рахунок Центрального ВДВС у м. Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса) за виконавчим листом від 23 листопада 2017 року (а.с.17).
Постановою головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Добоні К.Ю. від 2 липня 2020 року виконавче провадження № 58138558 закінчено відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39, статті 40 Закону «Про виконавче провадження у зв`язку з виконанням, а також припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення, знято арешт з коштів боржника, накладених постановою про арешт коштів боржника № 58138558 від 28 січня 2020 року (а.с.16).
Встановивши ці обставини, суд першої інстанції вірно виходив з того, що на час звернення до суду з цим позовом ОСОБА_1 не мала невиконаних грошових зобов`язань за умовами договору про іпотечний кредит та іпотечного договору, а оскільки іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання, бо не може існувати самостійно без зобов`язання (частина 5 статті 3, частина 1  статті 17 Закону "Про іпотеку", пункт 1 частини 1  статті 593 ЦК), то вона припинила свою дію з часу виконання судового рішення в повному обсязі.
З припиненням іпотеки фактично припиняється обтяження нерухомого майна іпотекою, адже всі правові підстави для його утримання під обтяженням відсутні.
Посилання банку на наявність у нього права на стягнення з позивача сум, передбачених статтею 625 ЦК, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки таке право банк не реалізував, відповідних вимог не заявляв, а компенсація за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, не є складовою основного зобов`язання.
Можливість забезпечення інтересів кредитора в порядку частини 2 статті 625 ЦК не є підставою вважати триваючим кредитне зобов`язання, строк якого змінено самим банком. 
Таке тлумачення та застосування норм кредитного законодавства підтримано Верховним Судом (постанова від 12 серпня 2021 року к справі № 296/9419/18 постанова від 07 жовтня 2021 року у справі № 159/4771/20).
Крім того, судом першої інстанції встановлено, що у період 2016-2017 років банк додатково отримував від ПАТ «Страхова копанія «Інгосрах» в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 41306,27 грн. страхового відшкодування.
Такі висновки суду першої інстанції апелянт не спростовував.
При цьому суд не може прийняти до уваги розрахунок заборгованості ОСОБА_1 , наданий банком (а.с.71-76), оскільки такий розрахунок включає нараховані за умовами кредитного договору щомісячні проценти (15%) за весь період 2008-2021 років, тоді як після закінчення строку дії кредитного договору або у разі пред`явлення банком вимоги про дострокове повернення грошових коштів змінюється правова природа зобов`язання і припиняються нарахування (проценти, пеня тощо) на підставі умов договору. Права кредитора у такому разі можуть бути захищені за правилами статті 625 ЦК (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №910/1238/17, постанова Верховного Суду (ЦКС) від 27 липня 2021 року у справі №910/18943/20).
Не може свідчити про порушення судом норм матеріального права і посилання апелянта на правові позиції Верховного Суду, що викладені у постанові від 7 лютого 2018 року №910/11249/17 та постанові від 4 червня 2019 року, оскільки ці висновки стосуються юридичного значення постановлення судового рішення, відкриття виконавчого провадження та розстрочення його виконання, а не факту реального виконання судового рішення в повному обсязі, як то встановлено у справі, що розглядається.
Саме по собі посилання на неоднакове застосування положень ЦК  у різних справах хоч і у подібних правовідносинах, але з різними встановленими обставинами, не має правового значення та не свідчить про різне застосування чи тлумачення норм матеріального права.
Отже, висновки суду першої інстанції про те, що за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та вимог кредитора на момент виконання рішення суду про дострокове стягнення заборгованості та припинення у зв`язку із цим основного зобов`язання, іпотека припиняється, а записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна є перешкодами у реалізації власником права розпорядження відповідним майном і належним способом захисту є визнання іпотеки припиненою (постанова Верховного Суду від 05 березня 2020 року у справі № 918/319/19), відповідає обставинам справи та вимогам закону.
Оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які би спростовували висновки суду чи доводили би порушення ним норм права, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування судового рішення. 
Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 жовтня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня  прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання  повного судового рішення.

Головуючий                                        О.О.Данилова
Судді:                                                В.В.Коломієць 
Н.О.Шаманська

---------------------------------
повну постанову складено 23 червня 2022 року