Постанова
Іменем України
 
21 червня 2022 року
 
м. Київ 
 
провадження № 22-ц/824/5698/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),
суддів: Желепи О.В., Кравець В.А.,
за участю секретаря Ратушного А.В.,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 
                                                                                                 
на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області
 
від 30 листопада 2021 року про залишення без задоволення заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду
 
у цивільній справі №369/9560/20 Києво-Святошинського районного суду Київської області
 
за позовом ОСОБА_2 
 
до ОСОБА_1 
 
про стягнення аліментів,
 
                                             В С Т А Н О В И В:
 
В жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.03.2021 у справі №369/9560/20 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей, в якій просив скасувати рішення суду від 29.03.2021 та закрити провадження у справі.
 
Заяву ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що після набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили йому стало відомо про проживання ОСОБА_2 в Російській Федерації. В обґрунтування таких доводів заявник посилався на отримання від ОСОБА_2 10.10.2021 листа, на якому зазначено місце проживання Російська Федерація.
 
Вказав, що дані обставини свідчать про те, що ОСОБА_2 , починаючи з дня звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мала інший правовий статус, ніж зазначений нею в позовній заяві та встановлений судом, а саме набуття нею громадянства та постійного мешкання на території Російської Федерації.
 
Вважав, що ОСОБА_2 зловживає використанням свого правового статусу, оскільки при вирішенні справи про стягнення аліментів приховувала від суду вищенаведені факти, тоді як у іншій справі про визначення місця проживання дітей, навпаки користувалася цим статусом, зазначаючи, що справа про визначення місця проживання дітей, не підсудна українським судам. 
 
На думку ОСОБА_1 , дані обставини мають ознаки нововиявлених, так як існували на час розгляду справи судом, не були такими, що встановлені судом та не були і не могли бути відомі йому до ухвалення рішення у справі.
 
Крім того, зауважив, що дані обставини є істотними, оскільки входять до предмету доказування та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.
 
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 листопада 2021 року відмовлено в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
 
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню.
 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не звернув уваги та не зазначив в ухвалі, що матеріали справи не містять будь-яких доказів повідомлення відповідачем обставин, пов`язаних із набуттям позивачкою російського громадянства та постійного мешкання на території Російської Федерації.
 
Судом не аргументовано, що відповідач не мав можливості повідомити суду про існування вищевказаних доказів до ухвалення рішення суду. Також судом не спростовано отримання відповідачем вказаних документів 10.10.2021.
 
Вважав, що у зв`язку з цим, зміст ухвали суду не відповідає вимогам ч. 4 ст. 265 ЦПК України, так як не містить мотивованої оцінки кожного аргументу заявника.
 
Судом не надано оцінки тому факту, що згідно положень Закону України "Про міжнародне приватне право" суди можуть приймати до свого провадження справи з іноземним елементом у тому випадку, якщо у справі про сплату аліментів позивач має місце проживання в Україні. 
 
Зауважив, що матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_2 разом з дітьми проживає в Україні, у зв`язку з чим справа про стягнення аліментів не була підсудна Києво-Святошинському районному суду Київської області.
 
За наведених обставин, просив скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.11.2021 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав з підстав, викладених в ній, та просив задовольнити.
ОСОБА_2 , належним чином повідомлялася про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася.
 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 .
 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.03.2021, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 20.09.2021, частково задоволено позовну заяву                                      ОСОБА_2 та стягнуто на користь останньої з ОСОБА_1 аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу), до досягнення дитиною повноліття, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.08.2020.
Постановою Київського апеляційного суду від 20.09.2021 рішення суду від 29.03.2021 залишено без змін.
Обґрунтовуючи заяву про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, ОСОБА_1 посилався на те, що у позивачки з моменту звернення до суду з даним позовом про стягнення аліментів інший правовий статус, а саме набуття громадянства та постійне проживання в Російській Федерації.
На думку ОСОБА_1 дані обставини є нововиявленими, оскільки не були відомі йому на день ухвалення рішення; мають значення для вирішення справи і є істотними для постановлення правильного рішення у справі, оскільки могли б призвести до іншого результату судового розгляду. 
 
Відмовляючи в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, суд виходив з того, що зазначені заявником обставини не можна вважати нововиявленими в розумінні статті 423 ЦПК України.
 
Також, суд виходив з того, що заявником не доведено, що в нього не було можливості надати докази, на які він посилається, на остаточному судовому слуханні і що ці докази є вирішальними при ухваленні рішення.
 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.
Нововиявленими обставинами за своєю юридичною суттю є фактичні дані, що у встановленому порядку спростовують факти, які були покладені в основу судового рішення.
Для вирішення питання про наявність підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, необхідно розрізняти поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту).
Судове рішення не може переглядатись у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені частиною другою статті 423 ЦПК України, відсутні, а є підстави для перегляду судового рішення в апеляційному чи касаційному порядку або Верховним Судом, а також якщо обставини, визначені частиною другою статті 423 ЦПК України, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.
Для перегляду судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами, суд повинен враховувати не тільки ту обставину, що заявнику не було відомо про них, а й те, що такі обставини не могли бути йому відомі на час розгляду справи.
При цьому, процесуальні недоліки розгляду справи не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.
Неподання стороною або особою, яка бере учать у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення  у зв`язку з нововиявленими обставинами.
Не можуть бути визнані нововиявленими обставини, щодо яких суду зрозуміло, що вони були відомі (або мали бути відомі) заявнику на час розгляду справи, зокрема, якщо на ці обставини посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, апеляційній чи касаційній скарзі, або які могли бути встановлені судом при здійсненні певних процесуальних дій, дослідженні матеріалів справи тощо.
Як вбачається і змісту заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, ОСОБА_1 фактично вказує на обставини, які в розумінні вимог ст. 423 ЦПК України для нього не є нововиявленими, а також були відомі до ухвалення рішення у справі.
Так, з матеріалів справи вбачається, що звертаючись у серпні 2020 року до суду з даним позовом про стягнення аліментів ОСОБА_2 до позовної заяви долучила документи на підтвердження позовних вимог, в тому числі копію свого паспорту, де зазначено місце проживання у Волгоградській області Російської Федерації (том 1,           а.с. 12). 
03 листопада 2020 року ОСОБА_1 отримав копію ухвали про відкриття провадження разом з копією позовної заяви та доданими до неї матеріалами (том 1,  а.с. 58).
17 лютого 2021 року ОСОБА_1 до суду першої інстанції подав відповідь на відзив представника позивача. В цій відповіді на відзив ОСОБА_1 посилається те, що згідно копії паспорту ОСОБА_2 , остання зареєстрована в АДРЕСА_1 (том 1, а.с. 97-108).
З наведеного слідує, що на час розгляду справи, тобто до ухвалення рішення, ОСОБА_1 був відомий факт реєстрації місця проживання ОСОБА_2 в іншій країні, а також були відомі обставини існування доказів, які підтверджують цей факт.
Оскільки в матеріалах справи наявні докази, які підтверджують, що до ухвалення у справі рішення ОСОБА_1 було відомо про обставини реєстрації місця проживання ОСОБА_2 в іншій країні, колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги, щодо не спростування судом першої інстанції факту отримання відповідачем таких доказів 10.10.2021.
З цих же підстав колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не аргументував, що відповідач не мав можливості до ухвалення рішення повідомити суд про існування доказів реєстрації місця проживання позивачки в іншій країні.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.03.2021, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що наведені заявником підстави та обставини, не є нововиявленими, оскільки такі обставини не є істотними для справи та про них було відомо ОСОБА_1 на час розгляду справи.
Судом правильно зазначено в мотивувальній частині ухвали, що обставини та докази, на які ОСОБА_1 посилається в заяві не є вирішальними при ухваленні рішення.
Фактично доводи заявника зводяться до переоцінки доказів у справі, які були предметом розгляду суду апеляційної інстанції, та не можуть бути підставою для скасування рішення суду у зв`язку з нововиявленими обставинами.
Так, як вбачається зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 , поданої в травні 2021 року на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.03.2021, відповідач як на підставу скасування рішення суду, окрім іншого, також посилався на обставини, на які посилається в заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, а саме на обставини проживання ОСОБА_2 в Російській Федерації (том 1, а.с. 178-182). Цим доводам судом апеляційної інстанції надано правову оцінку в постанові від 21 вересня 2021 року.
При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається, та не ґрунтуються на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом під час розгляду справи.
Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (справа «Пономарьов проти України», рішення від  03 квітня 2008 року).
Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, і що цей доказ є вирішальним.
Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (справа Праведна проти Росії, рішення від 18 листопада 2004 року).
Отже, суд першої інстанції зробив вмотивований та правильний висновок, що обставини, вказані ОСОБА_1 у заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, не є такими, відповідно до статті 423 ЦПК України.
Заявник фактично оскаржує законність та обґрунтованість рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.03.2021, що переглянуто судом апеляційної інстанції та набрало законної сили.
Процедура перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинна відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, цивільному  процесуальному закону та має бути збалансована з ефективністю правового захисту і обов`язковістю остаточних рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, а зводяться до власного тлумачення заявником норм права та незгоди із судовим рішенням.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення ухвали суду без змін, а скарги без задоволення.
 
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,             
 
                                  П О СТ А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
 
Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 листопада 2021 року - залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.
 
Повний текст постанови складено 21 червня 2022 року.

Головуючий                                                                                                    О.Ф. Мазурик

Судді                                                                                                                 О.В. Желепа

                                                                                                                        В.А. Кравець