ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2022 року 
м. Київ

справа № 240/5809/18
провадження № К/9901/23345/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Єзерова А.А.,
суддів: Кравчука В.М., Стародуба О.П.,

розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу 
за касаційною скаргою Міністерства оборони України 
на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20.03.2019 (головуючий суддя Черняхович І.Е.) та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.07.2019 (колегія суддів у складі головуючого судді Сторчака В.Ю., суддів                Ватаманюка Р.В., Сушка О.О.)
у справі №240/5809/18 
за позовом ОСОБА_1 
до Міністерства оборони України, 
третя особа - Житомирський обласний військовий комісаріат, 
про визнання протиправним та скасування рішення.
I. РУХ СПРАВИ
1.  ОСОБА_1 звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, третя особа - Житомирський обласний військовий комісаріат, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати пункт 8 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26.10.2018 №105, про відмову їй у призначенні одноразової грошової допомоги як члену сім`ї загиблого військовослужбовця - її рідного брата ОСОБА_2 , внаслідок травми, поранення та причини смерті, пов`язаних із захистом Батьківщини, відповідно до статей 16 - 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку, затвердженого     постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити їй одноразову грошову допомогу у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2018 рок, як члену сім`ї загиблого військовослужбовця - її рідного брата ОСОБА_2 , внаслідок травми, поранення та причини смерті, пов`язаних із захистом Батьківщини, відповідно до статей 16 - 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку, затвердженого     постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975.
2. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 20.03.2019, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.07.2019, позов задоволено.
3. Відповідачем направлено до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20.03.2019 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.07.2019, у якій Міноборони просить скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
4. Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач у справі та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) є рідними сестрою та братом, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями свідоцтв про їх народження.
5. Починаючи з 01.07.2016 ОСОБА_2 проходив військову службу за контрактом на посаді старшого стрільця - санітара 1 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_2.
6. Відповідно до свідоцтва про смерть від 22.05.2018 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Водяне, Волноваського району, Донецької області.
7. Згідно лікарського свідоцтва про смерть від 17.05.2018 № 1370 причиною смерті                  ОСОБА_2  став шок, вибухова травма: сліпе уламкове поранення грудної клітини, що проникає у грудну порожнину з пошкодженням легень, ушкодження внаслідок військових дій.
8. Відповідно до витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця від 14.06.2018 № 1687 встановлено, що травма, поранення та причина смерті військовослужбовця ОСОБА_2 , так, пов`язані із захистом Батьківщини.
9. 07 червня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Житомирського ОМВК із заявою про виплату їй одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю брата - матроса ОСОБА_2 під час виконання бойового завдання та обов`язків військової служби, пов`язаних із захистом Батьківщини. 
10. Зазначена заява та додані до неї документи разом із висновком командування Житомирського ОВК про наявність у ОСОБА_1 права на отримання зазначеної грошової допомоги 07.06.2018 були надіслані для розгляду до Міністерства оборони України. 
11. За наслідками розгляду поданої позивачем заяви комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум було зроблено висновок про відмову у призначені ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, про що було складено протокол від 26.10.2018 №105. 
12. Підставою для відмови позивачу у призначені одноразової грошової допомоги стало те, що згідно статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» право на отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого військовослужбовця. Члени сім`ї та батьки загиблого військовослужбовця визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Так, комісією було встановлено, що ОСОБА_1 на час смерті брата була повнолітньою та працездатною, в шлюбі не перебувала, але не навчалася та не працювала. Отже, ОСОБА_1 , яка є працездатною, не могла перебувати на утримання брата. Крім того зазначено, що відповідно до статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсію в разі втрати годувальника як утриманці мають особи, які навчаються і не досягли 23 років. Діти-сироти мають право на пенсію в разі втрати годувальника до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні. В свою чергу, ОСОБА_1 у відповідності до Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" не належить до дітей-сиріт і пенсія їй відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"     не призначалася. З огляду на зазначене, комісією було зроблено висновок про відсутність у неї права на отримання одноразової грошової допомоги.
13. Вважаючи зазначене рішення відповідача незаконним, ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом.
III. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
14. Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач є членом сім`ї загиблого військовослужбовця, а тому на неї поширюється дія статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВА НА НЕЇ
15. У своїй касаційній скарзі відповідач наголошує, що суди невірно застосували норми чинного законодавства. Наполягає на аргументах, покладених в основу спірного рішення Міністерства оборони України і наведених в п. 12 цього судового рішення.
16. Позивач у відзиві на касаційну скаргу просить суд залишити рішення судів попередніх інстанцій без змін, посилаючись при цьому на правовий висновок Верховного Суду у справі №456/1258/17.
V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
17.          Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, в межах касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне зазначити наступне.
18. Статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон №2011-XII, тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.
19. Відповідно до частини другої статті 16 Закону № 2011-ХІІ встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, відповідно до пункту 1 одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.
20. Згідно з п. "а" ч. 1 ст. 16-2 Закону № 2011-ХІІ у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
21. Частиною 1 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ визначено, що одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону.
22. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Водночас, частиною 9 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ визначено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України. 
23. Коло осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, визначене ст. 16-1 Закону № 2011-ХІІ, а саме: право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. При цьому, члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
24. Протягом розгляду справи позивач наполягала, що була членом сім`ї загиблого ОСОБА_2 .
25. Таким чином, для вірного вирішення даного спору, судам слід було встановити коло осіб, які вважаються членами сім`ї військовослужбовців та мають право на отримання грошової допомоги у разі загибелі таких військовослужбовців.
26. Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який є спеціальним у спірних правовідносинах, визначення «члена сім`ї» не містить.
27. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
28. Таким чином, для того, щоб мати право на отримання грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, особа, яка вважає себе членом сім`ї такого військовослужбовця, повинна довести:
а) факт проживання з загиблим;
б) наявність у такої особи і загиблого спільного побуту та взаємних прав і обов`язків.
29. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.04.2019 у справі №456/1258/17. Колегія суддів не вбачає підстав для відступу від зазначеної правової позиції.
30. У цій справі суди встановили, що:
а) позивач та загиблий ОСОБА_2 проживали разом;
б) позивач та загиблий ОСОБА_2 вели спільний побут та мали взаємні права та обов`язки.
Обидва зазначені факти відповідачем під сумнів не ставляться.
31. Колегія суддів погоджується з висновками судів про те, що факт спільного проживання та ведення спільного побуту позивачем з її загиблим братом знайшов своє підтвердження під час розгляду даної справи. Так, суди встановили, що ОСОБА_1 станом на час виникнення спірних правовідносин була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . В свою чергу, загиблий ОСОБА_2 до смерті також був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується штампом про реєстрацію (міститься в його паспорті серії НОМЕР_1 ).
32. Крім того, підтвердженням спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Судом однією сім`єю та ведення спільного господарства, є довідка Комунального підприємства "Виробничого житлово-експлуатаційного підприємства №15" Житомирської міської ради від 25.05.2018 №433 та лист, надісланий зазначеним підприємством до Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 22.08.2018 №411, в яких зазначається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно проживали за однією адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство. 
33. Отже, позивач є членом сім`ї загиблого ОСОБА_2 та має право на отримання грошової допомоги після загибелі ОСОБА_2 . 
34. Доводи заявника касаційної скарги про той факт, що на час смерті ОСОБА_2 була повнолітня, працездатна та не могла перебувати на утримання брата, колегія суддів відхиляє, оскільки такі доводи жодним чином не спростовують факту спільного проживання і ведення спільного побуту позивачем та ОСОБА_2 .
35. Враховуючи наведене, Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову. Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
36. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
37. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 350, 356 КАС України, Суд -
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20.03.2019 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.07.2019 у справі №240/5809/18 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                А.А. Єзеров
Суддя                                                                                                    В.М. Кравчук
Суддя                                                                                                    О.П. Стародуб