ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 року	Львів	Справа № 380/20711/21 пров. № А/857/5537/22	
Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:
головуючого судді:                                        Запотічного І.І
суддів:                                                            Довгої О.І., Хобор Р.Б.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 січня 2022 року (суддя Кухар Н.А., ухвалене в м. Львові) у справі № 380/20711/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,-
                                             ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та просив: визнати протиправними рішення №913080188599 від 25.08.2021 року суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (в особі Личаківського об`єднаного управління Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області) в частині перерахунку пенсії на підставі довідки Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону №465 від 10.08.2021 року з розрахунку 60% від суми місячної заробітної плати з обмеженням (не більше десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність) за наявними в пенсійній справі документами; зобов`язати відповідача вчинити певні дії, а саме: на підставі ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» (в її діючій редакції з урахуванням положень ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року у редакції на час призначення пенсії) здійснити з 15.03.2021 перерахунок призначеної позивачу пенсії на підставі довідки Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону №465 від 10.08.2021 року з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати/грошового забезпечення без обмеження максимальним (граничним) розміром з подальшою невідкладною виплатою та виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованими сумами пенсій.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 січня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення, та прийняти нове про задоволення позову з підстав наведених в апеляційній скарзі.
В обґрунтування апеляційної скарги, зокрема  зазначає, що дана справа №380/20711/21 є типова як адміністративна справа, відповідачем у якій є один і той самий відокремлений структурний підрозділ одного і того самого суб`єкту владних повноважень (Головне управління Пенсійного фонду України в області), спір у якій виник з аналогічних підстав (про визнання протиправними рішень суб`єкта владних повноважень в частині перерахунку пенсії прокурору та зобов`язання вчинити певні дії: перерахувати пенсію з розрахунку 90% /у відсотках на час призначення пенсії/ від суми місячної заробітної плати без обмеження граничного розміру), у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у якій позивачем заявлено аналогічні вимоги.
Апелянт зазначає, що залишеним без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019 рішенням від 04.02.2019 у зразковій справі №240/5401/18 (серед іншого, саме на положення без жодного зв ’язку із контекстом згаданої в оскаржуваному рішенні судом першої інстанції ст.22 Конституції України (ч.І) Верховний суд послався у п.26 рішення як на підставу залишення без змін відсоткового розміру основної пенсії при її перерахунку) Верховний Суд вкотре ствердив, що при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним (так як, зокрема, стосується призначення нових пенсій, а не перерахунку раніше призначених, та й з огляду на принцип незворотності нормативно-правових актів у часі в силу прямих положень ст.58 Конституції України).
Що стосується посилання в оскаржуваному рішенні судом першої інстанції на постанову від 21.12.2021 Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у справі №580/5962/20, зазначає, що ухвалою від 30.09.2021 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду судді-доповідача Рибачука А.І., суддів Мороз Л.Л. і Бучик А.Ю. передав справу №580/5962/20 на розгляд Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав за необхідності відступити від попереднього висновку у справі №589/3997/16-а щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.
Апелянт зазначає, що у згаданій ухвалі зазначено, що спірними у цій справі є питання, зокрема, щодо розміру відсотків, який підлягає застосуванню при перерахунку пенсії, призначеної працівнику прокуратури відповідно до Закону №1789-ХІІ (п.9).
Одночасно Верховний Суд наголосив, що вже склалася «стала судова практика» (п.п. 11,12) щодо розміру відсотків, що підлягає застосуванню при перерахунку пенсії, призначеної працівнику прокуратури відповідно до Закону №1789-ХІ1 (з посиланням на постанови від 03.05.2018 у справі №308/11498/16-а; від 22.06.2018 у справі №635/6663/16-а; від 19.12.2018 у справі №725/1352/16-а; від 29.04.2020у справі №490/5366/16-а; від 08.06.2021 у справі №263/15245/16-а), а саме: при перерахунку пенсії, призначеної працівнику прокуратури, має застосовуватись норма, що визначає розмір місячного заробітку у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.
Отже, апелянт вважає, що у мотивувальній частині згаданої ухвали від 30.09.2021 р. не йшлося про відступ від попередніх висновків в частині розміру відсотків при перерахунку пенсії.
Постановою 21.12.2021, Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду (головуючого судді Рибачука А.І., суддів: Бевзенка В.М., БерназюкаЯ.О., БучикА.Ю., Коваленко Н.В., Кравчука В.М., Мороз Л.Л., Стародуба О.П., Стрелець Т.Г., Тацій Л.В., Чиркіна С.М., Шарапи В.М.) задовольнив касаційну скаргу відповідача; визнав необгрунтованими, такими, що задоволенню не підлягають, позовні вимоги позивача як у частині здійснення перерахунку пенсії без обмеження її максимальним розміром, так й у частині здійснення перерахунку пенсії у 90 відсотковому розмірі пенсії від суми місячної заробітної плати (тобто на час її призначення), хоча передача справи на розгляд Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав не була згідно змісту ухвали від 30.09.2021 і не могла бути у даному випадку обумовлена необхідністю зміни правової позиції щодо необхідності визначення відсоткового розміру пенсії часом її перерахунку.
Відповідно ч.4 ст.346 КАС України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати. Відповідно ч.З ст.291 КАС України при ухваленні рішення у даній типовій справі, яка відповідає ознакам вказаної зразкової справи №240/5401/18, суд мав в обов`язковому порядку враховувати правові висновки Верховного Суду, (у даному випадку - Великої Палати Верховного Суду), викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
Отже, апелянт вважає, що Верховний Суд за необхідності відступу від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах в частині визначення відсоткового розміру пенсії при її перерахунку, викладених в раніше ухваленому рішенні Великої Палати Верховного Суду, мав передати - за обов`язковості такої дії - на розгляд Великої Палати Верховного Суду, але передав справу на розгляд не Великої Палати Верховного Суду, а Судової Палати, яка здійснила відступ (про який взагалі не йшлося у згаданій ухвалі від 30.09.2021).
При цьому апелянт посилається на ту обставину, що  постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 21.12.2021 ухвалена не тільки не за результатами розгляду зразкової справи, а й в порушення вимог ст.ст.242 ч.5 і 291 ч.З КАС України всупереч правових висновків затвердженого Великою Палатою Верховного Суду рішення Верховного Суду у відповідній зразковій справі.
Також, апелянт вважає, що зміни, що вносились до ч.15 ст.86 Закону №1697-УІІ (Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення 02 березня 2015року №2ІЗ- VIII та Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» 24 грудня 2015 року №911-VIII), не регулюють правовідносин, що виникають під час проведення перерахунку пенсії особам, на яких поширюється дія Закону №1697-УІІ у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам.
Також апелянт, в своїх запереченнях на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 24 січня 2022 року про відмову в зупиненні провадження у справі вважає таку необґрунтованою, та просить скасувати її та зупинити провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 працював в органах прокуратури та з 08.12.2010 року отримує пенсію за вислугу років, призначену на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ у розмірі 90% від заробітної плати.
В подальшому 10 серпня 2021 року Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Західного регіону видано ОСОБА_1 довідку №465 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії, відповідно до якої: посадовий оклад складає 46848,00грн., оклад за військовим званням (полковник юстиції) - 1480 грн., надбавка за вислугу років 45% - 21747,60 грн., надбавка за роботу з таємними документами (10%) 4684,80 грн., матеріальна допомога для оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань 6230,03 грн., матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань 6230,03 грн., всього 87220,46 грн.
Відтак, позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про перерахунок пенсії на підставі довідки Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону №465 від 10.08.2021 року, та Головне управління провело перерахунок пенсії позивача з 12.08.2021 року згідно Довідки №465 від 10.08.2021 року, виданої Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Західного регіону. Розмір пенсії з 01.07.2021 року з обмеженням становить 18540,00 грн. Перерахунок пенсії проведено відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» пенсійне забезпечення працівників прокуратури здійснюється у розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. При цьому максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність, встановлено на рівні 1769 00грн. з 01.07.2020, 1854,00грн. з 01.12.2020 1934 грн.
ОСОБА_1 не погоджуючись щодо розміру відсотку, який підлягає застосуванню при перерахунку пенсії, призначеної йому як працівнику прокуратури відповідно до Закону №1789-XII, а також застосування при перерахунку такої пенсії обмеження десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, звернувся з цим позовом до суду.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
На час призначення позивачу пенсії особливості пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих прокуратури визначалися статтею 50-1 Закону України “Про прокуратуру” від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (далі – Закон № 1789-XII) (до 15 липня 2015 року).
Відповідно до частини першої цієї статті Закону № 1789-XII прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.
Законом України від 08.07.2011 №    3668-VI “Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи” (далі – Закон № 3668-VI) у статтю 50-1 Закону № 1789-ХІІ внесено зміни, відповідно до яких пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі  види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок  на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року – страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. 
Законом України від 27 березня 2014 року № 1166-VII “Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні” (далі – Закон № 1166-VII) у статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ у частинах другій і п`ятій цифри “ 80” замінено цифрами “ 70”.
Законом України від 28 грудня 2014 року №    76-VIII “Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України” (далі – Закон № 76-VIII) у статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ у частинах другій та п`ятій цифри “ 70” замінено цифрами “ 60”.
За правилами частини вісімнадцятої цієї статті (у редакції, чинній до 01 січня 2015 року) призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи. З 01 січня 2015 року умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначалися Кабінетом Міністрів України.
Водночас, 15 липня 2015 року набрав чинності Закон № 1697-VII, відповідно до Розділу ХІІ “Прикінцеві положення” якого визнано таким, що втратив чинність із набранням чинності цим Законом, зокрема, Закон № 1789-XII, крім, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, що втратили чинність з 15 грудня 2015 року.
З набранням чинності Законом № 1697-VII пенсійне забезпечення працівників прокуратури регулюється положеннями статті 86, за правилами частин першої, другої якої прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років. Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року – страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.
Згідно з частиною двадцятою цієї статті призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки.
Вирішуючи питання щодо визначення норм права, які регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд виходить із такого.
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. 
За загальним правилом норма права діє щодо відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до правовідносин застосовується той закон, під час дії якого вони настали. 
Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012 закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до певного юридичного факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. 
Враховуючи наведене, до правовідносин щодо визначення відсоткового значення розміру пенсії, право на перерахунок якої виникло після набрання чинності Законом № 1697-VII, повинні застосовуватись виключно норми цього Закону, оскільки застережень щодо застосування норми, що визначала розмір місячного заробітку у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, Закон № 1697-VII не містить та не встановлює окремого порядку обчислення відсоткового розміру під час перерахунку раніше призначеної пенсії з урахуванням норми Закону № 1789-XII, що визначала розмір місячного заробітку у відсотках та яка діяла на момент призначення пенсії, тобто одночасного застосування норм, які передбачені різними законами. 
Такий правовий висновок узгоджується з покладеним в основу Закону № 1697-VII принципом єдності системи прокуратури України, що забезпечується, зокрема єдиним статусом прокурорів, який передбачає однакове матеріальне та соціально-побутове забезпечення, зокрема пенсійне забезпечення прокурорів.
Ураховуючи наведене, розмір відсотків, який враховується під час перерахунку пенсії, має бути співмірним із тим, який застосовується під час призначення пенсії працівникам прокуратури. Встановлення різних підходів до порядку обчислення відсоткового розміру під час перерахунку пенсії після набуття чинності Законом № 1697-VII порушує справедливий баланс між інтересами працівників прокуратури, яким пенсія призначається відповідно до цього Закону, та тими, яким вона була призначена відповідно до Закону №    1789-XII, ставить у нерівне становище працівників прокуратури, які отримали право на пенсію відповідно до Закону № 1697-VII.
У рішенні Конституційного Суду України від 22 травня 2018 року № 5-р/2018 зазначено, що положення частини першої статті 22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності. 
Апеляційний суд зазначає, що гарантією належного пенсійного забезпечення працівників прокуратури є право на безумовний перерахунок розміру пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Таке право за своєю суттю направлене на збільшення розміру виплачуваної працівнику прокуратури пенсії, а гарантія дотримання конституційного права на соціальний захист, зокрема щодо недопущення зменшення такого розміру у випадку перерахунку пенсії, має бути забезпечена виплатою пенсії в раніше встановленому розмірі. 
Ураховуючи наведене, апеляційний суд дійшов переконання, що до правовідносин щодо визначення відсоткового значення розміру пенсії, право на перерахунок якої виникло після набранням чинності Законом № 1697-VII, повинні застосовуватись виключно норми цього Закону, зокрема частини другої статті 86, якими встановлено, що пенсія призначається у розмірі 60 % від суми місячної (чинної) заробітної плати працівників прокуратури, а не норма, що визначає розмір місячного (чинного) заробітку у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.
На час звернення позивача із заявою до відповідача стаття 50-1 Закону №    1789-ХІІ відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону № 1697-VII у частині перерахунку пенсії втратила чинність. 
Відтак, на спірні правовідносини поширюються положення частини другої статті 86 Закону №    1697-VII, у силу вимог яких пенсія працівникам прокуратури призначається (перераховується) в розмірі 60 % від суми місячної (чинної) заробітної плати.
Отже, судом першої інстанції вірно відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у частині здійснення перерахунку пенсії у розмірі 90 % від суми місячної заробітної плати.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи щодо застосування при перерахунку пенсії, призначеної працівнику прокуратури відповідно до Закону № 1789-XII, обмеження десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, апеляційний суд зазначає таке.
За змістом статті 2 Закону № 3668-VI, який набрав чинності 01 жовтня 2011 року, максимальний розмір пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України “Про прокуратуру”, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Даним Законом було внесено зміни до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, положення частини п`ятнадцятої якої викладено в аналогічній редакції.
При цьому абзацом першим пункту 2 розділу II “Прикінцеві та перехідні положення” Закону № 3668-VI встановлено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.
Абзацом другим цього пункту визначено, що пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), установленому цим Законом.
Відтак на думку апеляційного суду, положення пункту 2 розділу II “Прикінцеві та перехідні положення” Закону № 3668-VI спрямовані на врегулювання питань, які виникли у зв`язку із застосуванням Закону № 3668-VI стосовно осіб, у яких розмір пенсії на момент набрання чинності цим Законом перевищував максимальний розмір, а саме – надання права на отримання пенсії у розмірі, який перевищує максимальний, без можливості її перерахунку до моменту, коли такий розмір відповідатиме максимальному розміру пенсії. Водночас з моменту, коли особа набуде право на перерахунок, на розмір її пенсії будуть поширюватися загальні правила щодо обмежень. 
Закон № 1789-ХІІ утратив чинність (крім окремих положень, які не стосуються спірних правовідносин) у зв`язку з набранням чинності Законом № 1697-VII, за правилами абзацу шостого частини п`ятнадцятої статті 86 якого максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. 
Ураховуючи наведене, з моменту набрання чинності Законом № 1697-VII питання призначення та перерахунку пенсій працівникам прокуратури врегульовувалися нормами цього Закону, зокрема статтею 86, частиною п`ятнадцятою якої були встановлені обмеження пенсії максимальним розміром.
З огляду на викладене апеляційний суд дійшов переконання, що пункт 2 розділу II “Прикінцеві та перехідні положення” Закону № 3668-VI не скасовує обмеження максимального розміру пенсії, призначеної працівнику прокуратури до набрання чинності цим Законом, а встановлює особливе регулювання щодо застосування такого обмеження до осіб, яким пенсія призначена до набрання чинності Законом № 3668-VI, і в яких розмір пенсії на момент набрання чинності цим Законом перевищував максимальний розмір, зокрема, шляхом надання права на отримання пенсії у розмірі, який перевищує максимальний, без можливості її перерахунку до моменту, коли такий розмір відповідатиме максимальному розміру пенсії. Водночас з моменту відповідності розміру пенсії максимальному розміру пенсії, поширення на її розмір загальних правил щодо обмежень, установлених статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ, а з 14 жовтня 2014 року – абзацом шостим частини п`ятнадцятої статті 86 Закону № 1697-VII.
Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок перерахунку пенсії позивача її розмір перевищив максимальний.
З огляду на наведене на спірні правовідносини поширюються положення абзацу шостого частини п`ятнадцятої статті 86 Закону № 1697-VII, які встановлюють обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.
З урахуванням наведеного в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині здійснення перерахунку пенсії без обмеження її максимальним розміром вірно відмовлено судом першої інстанції.
Окрім того, аналізуючи питання правомірності встановлення таких обмежень, необхідно зазначити, що Конституційний Суд України неодноразово висловлював позицію щодо можливості встановлення обмежень розміру соціальних виплат.
Так, відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави. 
Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) свідчить про те, що, неодноразово висловлюючи правову позицію щодо можливості обмеження розміру соціальних виплат, ЄСПЛ, не заперечуючи право держав зменшувати такий розмір, не сформулював правової позиції щодо достатнього розміру таких соціальних виплат, підкреслюючи водночас необхідність забезпечення прозорості, недискримінаційного характеру відповідних змін, не покладення надмірного тягаря на заявників внаслідок такого втручання держави. Така практика свідчить про достатньо широке “поле” для розсуду, яке ЄСПЛ залишає державам у питаннях соціального забезпечення.
Наведене свідчить про те, що ЄСПЛ визнає можливість того, що виплати соціального страхування можуть бути зменшені або припинені, однак, розглядаючи питання відповідності таких дій, у кожній конкретній справі ураховує всі відповідні обставини справи і з`ясовує: чи було законним таке втручання, чи переслідувало легітимну мету таке втручання та чи не поклало таке втручання надмірний тягар на особу, якої це стосується.
За аналогічних обставин ЄСПЛ не констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції (справа Valkov and Others v. Bulgaria (заява № 2033/04); справа Khoniakina v. Georgia (заява № 17767/08)).
Хоча виплати соціального страхування є “майном” у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, однак обмеження максимальним розміром пенсій працівникам прокуратури не може вважатися порушенням їх права володіння цим майном, оскільки такі здійснені державою шляхом введення нових законодавчих положень з метою регулювання політики соціального забезпечення. Встановлені обмеження не є непропорційними та не призводять до порушення сутності пенсійних прав.
Водночас розмір пенсії працівників прокуратури, з урахуванням встановлених обмежень максимальною сумою, залишається вищим середньомісячного розміру пенсії в Україні. Тобто, встановлення максимального розміру пенсії для працівників прокуратури не поставило їх у невигідне становище, оскільки їх право на соціальне забезпечення було за ними збережене, вони не були позбавлені своїх засобів для існування і не були піддані ризикові недостатності таких засобів для життя. Тому встановлення максимального розміру пенсії не можна вважати таким, що поклало на працівників прокуратури надмірний чи непропорційний тягар, чи порушило їх право на мирне володіння своїм майном.
При цьому таке обмеження не є дискримінаційним, оскільки стосується не лише працівників прокуратури, а й інших категорій пенсіонерів, зокрема поширюється на пенсії, призначені відповідно до Митного кодексу України, законів України “Про державну службу”, “Про статус народного депутата України”, “Про Національний банк України”, “Про Кабінет Міністрів України”, “Про дипломатичну службу”, “Про службу в органах місцевого самоврядування”, “Про судову експертизу”, “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, “Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів”, “Про наукову і науково-технічну діяльність”, “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, “Про пенсійне забезпечення”.
Таким чином, на переконання суду апеляційної інстанції, твердження позивача про відсутність правових підстав для застосування обмеження пенсії при проведенні її перерахунку на підставі наданої ним довідки, є помилковим.
Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 580/234/19, від 10 вересня 2021 року у справі №580/5238/20, від 21 грудня 2021 року у справі № 580/5962/20.
Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову.
Щодо заперечення на ухвалу про відмову в зупиненні провадження у справі від 24.01.2022р. колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 236 Кодексу адміністративного судочинства України суд зупиняє провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Підстава для зупинення провадження у справі - неможливість розгляду адміністративної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.
Пов`язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, що розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення, та є істотними для даної справи. Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені цим судом самостійно по даній справі.
У розрізі викладеного, апеляційний суд вважає, що в даному випадку спір може бути вирішено незалежно від розгляду Конституційним Судом України справи за конституційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Обговоривши підстави поданого заперечення, з врахуванням положень статті 236 Кодексу адміністративного судочинства України, з метою дотримання розумного строку розгляду справи, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про відсутність правових підстав для зупинення провадження, оскільки відсутні підстави неможливості об`єктивного розгляду даної справи до набрання законної сили рішенням Конституційного Суду України  за конституційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , тоді як зупинення провадження у справі може призвести до вирішення справи в порушення “розумного строку”. Суд апеляційної інстанції зазначає, що межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи, оскільки у зв`язку з тривалим судовим розглядом справи може бути порушене право сторін на своєчасне її вирішення.
Згідно ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення  суду першої інстанції.
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
                                                           ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 січня 2022 року у справі №380/20711/21 без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	Р. Б. Хобор