ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
24 травня 2022 року           справа №360/5469/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В. розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 р. у справі № 360/5469/21 (головуючий І інстанції Шембелян В.С.) за позовом адвоката Самарського Валерія Валерійовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,- 

                                                              У С Т А Н О В И В:

30 вересня 2021 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі -    відповідач), в якій позивач просив суд: визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганській області про відмову у призначенні пенсії позивачу від 23.04.2021 № 2601/2021 ( ОСОБА_1 ); зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати період роботи позивача столяром - тесляром у Приватного підприємця ОСОБА_3 з 05.01.2004 по 30.07.2007 до його пенсійного та страхового стажу;  зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком та прийняти рішення, з урахуванням правової позиції, викладеної судом у рішенні, та зарахованих періодів цим судовим рішенням.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до ч. 1  ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"  право на пенсію за віком після досягнення 60 років мають особи, за наявності страхового стажу з 01.01.2021 по 31.12.2021 - не менше 28 років.  
05.04.2021 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області позивач звернувся із заявою про призначення йому пенсії за віком, яка була зареєстрована за номером 2601, та надав відповідні документи. Рішенням управління від 23.04.2021 № 2601/2021 ( ОСОБА_1 ) йому відмовлено в призначенні пенсії за віком.  Як підставу відмови в призначенні пенсії за віком, в своєму рішенні, орган пенсійного фонду вказав про неможливість зарахувати періоди роботи з 05.01.2004 по 30.07.2007- столяром - тесляром за трудовим договором № 21 від 05.01.2004 у приватного підприємця ОСОБА_3 до трудового стажу роботи ОСОБА_1 , оскільки відсутня сплата страхових внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування приватним підприємцем ОСОБА_3 за ОСОБА_1 .
Позивач вважає вищезазначене рішення незаконним, таким, що порушує його право на пенсійне забезпечення, оскільки він досяг пенсійного віку та має необхідний стаж для призначення пенсії за віком.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 р. у справі № 360/5469/21 позов задоволено, внаслідок чого визнано протиправним та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 23 квітня 2021 року № 2601/2021 ( ОСОБА_1 ) “Про відмову в призначенні пенсії”. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоду його роботи з 05.01.2004 по 30.07.2007 столяром-теслярем за трудовим договором № 21 від 05.01.2004 та прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” за заявою від 05 квітня 2021 року.  
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що період роботи позивача з 05.01.2004 по 30.07.2007 столярем-теслярем за трудовим договором № 21 від 05.01.2004 у приватного підприємця ОСОБА_3 не зараховано до страхового стажу роботи ОСОБА_1 , оскільки відсутня сплата страхових внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування приватним підприємцем ОСОБА_3 за ОСОБА_1 . Відповідно до наданих документів та даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж ОСОБА_1 становить 27 років 01 місяць 15 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до частини першої статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Враховуючи дистанційний режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення в Україні правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя і здоров`я та забезпечення безпеки суддів і працівників апарату суду, зазначена постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи. 
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , що підтверджено наявними в матеріалах справи копіями паспорта громадянина України, картки фізичної особи - платника податків (арк. спр. 7-8).
05.04.2021 позивач звернувся до УПФУ в м. Сєвєродонецьку із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до  статті 26 Закону № 1058-IV, разом з якою подав: військовий квиток, довідку із СПОВ про заробітну плату з 01.07.2000 по день звернення, довідку із СПОВ про заробітну плату з 01.07.2000 по день звернення (ФОП), довідку про присвоєння ідентифікаційного коду, заяву про призначення/перерахунок пенсії, інший документ (ПАМ`ЯТКА), інший документ (ЗГОДА), паспорт або ІD-картка або Посвідка, трудова книжка або документи про стаж, інший документ (РОЗПИСКА) (арк. спр. 10, 28-29).
Рішенням від 23 квітня 2021 року № 2601/2021 ( ОСОБА_1 ) УПФУ в м.Сєвєродонецьку Луганської області відмовлено у призначені пенсії за віком ОСОБА_1   в зв`язку з відсутністю на день звернення необхідного страхового стажу, а саме 28 років. Наявність 27 років 1 місяць 15 днів страхового стажу дає право на призначення пенсії за віком згідно з діючим законодавством в 63 роки. В рішенні зазначено про неможливість зарахувати до загального трудового стажу позивача періоди роботи з 05.01.2004 по 30.07.2007- столяром - тесляром за трудовим договором № 21 від 05.01.2004 у приватного підприємця ОСОБА_3 до трудового стажу роботи ОСОБА_1 , оскільки відсутня сплата страхових внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування приватним підприємцем ОСОБА_3 за ОСОБА_1 (арк. спр. 11, 41-42).
Трудова книжка позивача від 18.07.1978 серії НОМЕР_2 містить такі записи щодо спірного періоду роботи:
Приватний підприємець ОСОБА_3 свідоцтво про реєстрацію № 7325 від 16.10.1997
запис № 15 від 05.01.2004 прийнятий столяром - тесляром по трудовому договору № 21 від 05.01.2004 (арк.спр.36);
запис № 16 від 30.07.2007  – звільнений за ст. 38 КЗпПУ  (за власним бажанням) (арк. спр. 37).
Інші періоди роботи позивача не є спірними, тому судом не досліджуються.
Також судом встановлено, що в індивідуальних відомостях про застраховану особу за формою ОК-5 щодо позивача за 2004 – 2007 роки є відомості про страхувальника – ОСОБА_3 , а також про нараховану суму заробітку та є відмітка про несплату страхових внесків за позивача (арк.спр. 51-54).
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Згідно із  статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до частини першої, другої  статті 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”  (далі - Закон № 1058-IV) цей  Закон  регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим  Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Виключно цим  Законом  визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Відповідно до частини першої  статті 24 Закону № 1058-IV  страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. […].
Частиною другою  статті 24 Закону № 1058-IV  визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього  Закону  за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини четвертої  статті 24 Закону № 1058-IV  періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим  Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
Відповідно до абзацу першого частини першої  статті 26 Закону № 1058-IV  визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Згідно з абзацом 2 частини першої  статті 26 Закону № 1058-IV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:…з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років...
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отже на дату звернення до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії він досяг віку 60 років і має право на пенсію за наявності страхового стажу не менше 28 років.
Статтею 44 Закону № 1058-IV  визначено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Призначення пенсії за віком здійснюється автоматично (без звернення особи) у разі набуття застрахованою особою права на призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою  статті 26 цього Закону, на підставі відомостей, наявних у системі персоніфікованого обліку, якщо до досягнення пенсійного віку, передбаченого  статтею 26 цього Закону, особа не повідомила про бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.
У разі відсутності в системі персоніфікованого обліку даних про страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком (у тому числі за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку), територіальний орган Пенсійного фонду інформує застраховану особу, у тому числі через її особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду, про відсутність таких відомостей та необхідність їх подання (за наявності). Документи про страховий стаж можуть бути подані до територіального органу Пенсійного фонду або через особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду.
Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Особам, яким призначено пенсію, органи Пенсійного фонду видають пенсійні посвідчення.
Видача пенсійного посвідчення для пенсіонерів здійснюється безоплатно.
Порядок видачі, зразок та форма пенсійного посвідчення затверджуються правлінням Пенсійного фонду.
Відповідно до абзаців першого-другого пункту 1 частини першої  статті 45 Закону  № 1058-IV  пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Пенсія за віком, що призначається автоматично (без звернення особи), - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, крім випадків відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про страховий стаж застрахованої особи, необхідний для призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою  статті 26 цього Закону. У разі якщо документи про страховий стаж не подані протягом трьох місяців з дня досягнення застрахованою особою пенсійного віку, передбаченого частиною першою  статті 26 цього Закону, вважається, що застрахована особа виявила бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.
Згідно з абзацом першим частини п`ятої  статті 45 Закону № 1058-IV  документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Відповідно до частини першої  статті 59 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII “Про пенсійне забезпечення”  (далі  Закон № 1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 Закону № 1788-XII  визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до  Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”  (далі  Порядок № 22-1).
Згідно з пунктом 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).
Відповідно до пункту 1.8 розділу І Порядку № 22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
Згідно з абзацами першим, четвертим, п`ятим пункту 1.9 розділу І Порядку № 22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.
У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу). Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви, або дата реєстрації заяви на вебпорталі.
Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбаченихчастиною четвертою  статті 45 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”  (далі - Закон).
Підпунктом 2 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 визначено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637  (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, орган, що призначає пенсію, додає довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого  постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року  № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за  № 785/25562 (у редакції  постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.
Пунктом 4.2 розділу ІV Порядку № 22-1 визначено, що при прийманні документів працівник сервісного центру:
ідентифікує заявника (його представника);
надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії;
реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта;
уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої  статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування;
з`ясовує наявність у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат;
повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів;
сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис;
надсилає запити про витребування з відповідних інформаційних систем необхідних відомостей, передбачених пунктом 2.28 розділу II цього Порядку;
повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал;
видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 6). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі;
повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних системах та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповіді органу, який веде відповідний інформаційний реєстр.
Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Згідно з абзацами другим, третім, четвертим, шостим пункту 4.3 розділу ІV Порядку № 22-1 рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.
Рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії приймається без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Згідно з абзацом першим пункту 4.7 розділу ІV “Приймання, оформлення і розгляд документів” Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
З вищевикладених правових норм слідує, що позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно  статті 26 Закону № 1058-IV  за умови досягнення 60 років.
Як встановлено судом, даними паспорта громадянина України ОСОБА_1 досяг 60 річного віку ІНФОРМАЦІЯ_2 , на день звернення позивача із заявою (05.04.2021) про призначення пенсії позивачу вже виповнилося 60 років, тобто позивач досяг віку, необхідного для призначення пенсії відповідно до  статті 26 Закону № 1058-IV.
Що стосується наявності у позивача необхідного стажу для призначення пенсії за віком, слід зазначити наступне.
Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій  статті 2 КАС України.
Згідно з абзацом четвертим частини першої  статті 26 Закону № 1058-IV  необхідний для призначення позивачу пенсії за віком страховий стаж складає 28 років.
За розрахунком стажу, здійсненим УПФУ в м. Сєвєродонецьку, страховий стаж позивача становить 27 років 01 місяць 15 днів. При цьому, відповідачем відмовлено в зарахуванні до страхового стажу період роботи позивача з 05.01.2004 по 30.07.2007 столяром-теслярем по трудовому договору № 21 від 05.01.2004 у приватного підприємця ОСОБА_3 .
Як зазначено в рішенні від 23 квітня 2021 року № 2601/2021, цей період роботи не зарахований до страхового стажу позивача, оскільки відсутня сплата страхових внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування приватним підприємцем ОСОБА_3 за ОСОБА_1 .   
Судом встановлено, що відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу позивача за формою ОК-5 у розділі за 2004 – 2007 роки зазначено страхувальника – ОСОБА_3 , є відомості про нараховану суму заробітку, однак відсутні відомості про сплату работодавцем страхових внесків за позивача (арк.спр. 51-54).
З цього приводу суд зазначає, що  Закон № 1058  визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.
Статтею 8 Закону № 1058  передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2  ст. 20 Закону № 1058  - страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18  статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього  Закону  нараховуються страхові внески.
Частиною 1  ст. 24 Закону № 1058  передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 3  статті 20 Закону № 1058  визначено, що у разі ухилення страхувальника чи його посадових осіб від надання територіальному органу Пенсійного фонду звітності чи інших документів про сплату страхових внесків страхові внески обчислюються територіальним органом Пенсійного фонду в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, за непрямим методом виходячи з оцінки валового доходу та витрат страхувальника, кількості осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, обсягу виробленої (реалізованої) продукції (послуг), суми сплачених ним податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законодавством.
Відповідно до ч.10  ст. 20 Закону № 1058  - якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим  Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Суд зазначає, що відсутність сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування відбулось не з вини позивача.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що несплата страхувальниками за позивача страхових внесків не може бути підставою для незарахування до страхового стажу періоду роботи, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працює застрахована особа.
Сам факт ненадходження відрахувань до Пенсійного фонду України із зарплати позивача за відсутності його вини, не є підставою для відмови у зарахуванні позивачу стажу роботи за цей період.
Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання страхувальником (роботодавцем) свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості зі сплати страхових внесків не може бути підставою для незарахування до страхового стажу для призначення пенсії позивачу вказаних періодів його роботи.
Внаслідок невиконання страхувальником обов`язку зі сплати внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за спірний період, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного суду від 24.05.2018 року по справі № 490/12392/16-а. Положеннями частини дванадцятої  статті 20 Закону №1058-IV  визначено, що страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Оскільки наведені вище висновки Верховного Суду стосуються застосування вищевикладених норм  Закону №1058-IV, дані висновки враховуються судом у цій справі.
Несплата приватним підприємцем страхованих внесків до Пенсійного фонду України не має наслідком позбавлення позивача права на зарахування періодів його роботи з 05.01.2004 по 30.07.2007 столяром-теслярем по трудовому договору № 21 від 05.01.2004 до страхового стажу для призначення пенсії за віком.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку,  що відповідачем протиправно не враховано до страхового стажу позивача період його роботи з 05.01.2004 по 30.07.2007 столяром-теслярем по трудовому договору № 21 від 05.01.2004 у приватного підприємця ОСОБА_3 , не залежно від сплати страхових внесків.
За таких обставин, з метою повного захисту прав позивача, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність вийти за межі позовних вимог відповідно до  статті 9 КАС України  та зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 05.01.2004 по 30.07.2007.
Таким чином, відповідачем до страхового стажу позивача зараховано 27 років 1 місяць  15 днів, а з урахуванням наявності підстав для зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоду роботи з 05.01.2004 по 30.07.2007 загальний стаж позивача складає більше ніж 28 років, що є достатнім для призначення пенсії за віком відповідно до частини 1  статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. “Руїз Торія проти Іспанії” (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.
За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, оскільки в межах даної адміністративної справи основні (суттєві) аргументи позовної заяви є обґрунтованими, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми законодавства, якими регулюються спірні відносини, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування рішення Управління пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 23.04.2021 за №2601/2021 ( ОСОБА_1 ) про відмову в призначенні пенсії відповідно до ч. 1  ст.26 Закону України  “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 05.01.2004 по 30.07.2007 столяром-теслярем по трудовому договору № 21 від 05.01.2004 у приватного підприємця ОСОБА_3 , та як наслідок  зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ч. 1  ст.26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”  з  моменту звернення –  05.04.2021.
Тому позовні вимоги підлягають задоволенню з обранням іншого способу захисту порушеного права позивача та виходом за межі позовних вимог в частині зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком з метою повного захисту порушених прав позивача (п.10 ч.2 ст.245  та ч.2 ст.9 КАС України).
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 р. у справі № 360/5469/21 - залишити без задоволення.                                                                   
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 р. у справі № 360/5469/21 - залишити без змін.                                                                                  
Повне судове рішення складено 24 травня 2022 року.    
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                     Т.Г. Гаврищук

                                                                                                              І.В. Сіваченко