П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

08 серпня 2022 р.	м. Одеса	Справа № 420/13429/21	

Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції:
м. Одеса;
Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:
23.11.2021 року;
Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М.М.
          
           П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
                          
                          Головуючого судді – Єщенка О.В.
                           суддів                      – Крусяна А.В.
                                                            – Яковлєва О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Овідіопольської селищної ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Овідіопольської селищної ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:
визнати протиправним та скасувати Рішення Овідіопольської селищної ради Овідіопольського району Одеської області від 13 жовтня 2020 року №1441-VII «Про розгляд заяв громадян щодо виділення та надання згоди на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства» в частині відмови ОСОБА_1 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства;
зобов`язати Овідіопольську селищну раду, ідентифікаційний код юридичної особи: 04379172, надати ОСОБА_1 , реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_1 , дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо безоплатного відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0000 га, за рахунок земель комунальної власності, не наданих у власність або користування в межах населених пунктів, за угіддями - рілля, яка розташована в смт. Овідіополь Овідіопольського району Одеської області (в межах населеного пункту) згідно клопотання від 12 грудня 2019 року.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач скористався своїм правом на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0000 га за рахунок земель комунальної власності, звернувшись 12.12.2019 року до селищної ради із клопотанням про надання дозволу на розроблення відповідного проекту землеустрою. На виконання вимог ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України позивачем у клопотанні зазначено цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розмірі, до клопотання додано графічні матеріали, на яких зображено бажане місце розташування земельної ділянки. В грудні 2019 року відповідач прийняв рішення, яким відмовив у задоволенні поданого клопотання. За результатом оскарження вказаного рішення відповідача в судовому порядку та на виконання рішення суду, яке набрало законної сили в іншій справі, відповідачем повторно відмовлено у задоволенні вказаного клопотання, про що прийнято рішення від 13 жовтня 2020 року №1441-VII.
Посилаючись на відсутність у відповідача правових підстав, виключний перелік яких передбачений у ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, для залишення вимог заявника без задоволення, позивач вимушений звернутись до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено.
Суд визнав протиправним та скасував Рішення Овідіопольської селищної ради Овідіопольського району Одеської області від 13 жовтня 2020 року №1441-VII «Про розгляд заяв громадян щодо виділення та надання згоди на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства» в частині відмови ОСОБА_1 , реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_2 , проживаючої за адресою АДРЕСА_1 , у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.
Зобов`язав Овідіопольську селищну раду, ідентифікаційний код юридичної особи: 04379172, надати ОСОБА_1 , реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_2 , дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо безоплатного відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0000 га, за рахунок земель комунальної власності, не наданих у власність або користування в межах населених пунктів, за угіддями - рілля, яка розташована в смт. Овідіополь Овідіопольського району Одеської області в межах населеного пункту згідно її клопотання від 12 грудня 2019 року.
Стягнув з Овідіопольської селищної ради (код ЄДРПОУ 04379172) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судових витрат зі сплати судового збору у сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн.
Проаналізувавши положення ст.ст. 116, 118 Земельного кодексу України, суд першої інстанції виходив з того, що земельним законодавством визначено перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає. Ухвалення рішення є результатом певної правової процедури, яка йому передує. Порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянам передбачає визначену земельно-правову процедуру, яка включає такі послідовні стадії: 1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність; 2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні); 3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів ст. 186-1 ЗК України; 4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі; 5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення.
Врахувавши ту обставину, що надання чи відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не тягне за собою юридичних наслідків для позивача, а також відсутність у рішенні конкретно визначених даних щодо невідповідності об`єкта вимогам законів та інших нормативно-правових актів, суд першої інстанції дійшов висновку про невідповідність рішення відповідача критерію обґрунтованості та правомірності і наявність підстав для його скасування.
Посилаючись на принцип ефективності захисту порушених прав та інтересів особи, яка звернулась із адміністративним позовом, та попередні висновки суду щодо неправомірності мотивів відмови заявнику у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, суд першої інстанції визначив належним способом захисту прав та інтересів позивача шляхом зобов`язання селищної ради в судовому порядку видати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо безоплатного відведення у власність земельної ділянки.
В апеляційній скарзі Овідіопольська селищна рада, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки положенням ст. 79-1 Земельного кодексу України і помилково не враховано, що наразі в процесі розроблення перебуває технічна документація щодо інвентаризації земель, за якою буде сформована земельна ділянка, яка частково співпадатиме з ділянкою, на яку позивач бажає отримати дозвіл на розробку документації. Без врахування під час вирішення спору, як правомірність відмови у задоволенні клопотання позивача з підстав, передбачених ст. 118 Земельного кодексу України, залишено судом першої інстанції і надання селищною радою дозволів на розробку проекту землеустрою громадянам України щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства, зокрема, на масиві, де було визначено позивачем місце розташування бажаної земельної ділянки.
Акцентуючи увагу на тому, що станом на кінець грудня 2021 року в межах земельної ділянки, що планується до відведення заявнику, знаходяться сформовані земельні ділянки, апелянт наголошує на неналежності способу захисту прав позивача шляхом зобов`язання селищної ради надати відповідний дозвіл, оскільки відведення земельної ділянки за рахунок частини вже сформованого земельного масиву відбувається на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, чим унеможливлюється реалізація рішення про надання відповідного дозволу.
Посилаючись на положення ст.ст. 120, 122 КАС України, а також дискреційність повноважень відповідача у вирішенні оспорюваного питання, апелянт, у тому числі, наполягає на несвоєчасному зверненні із цим адміністративним позовом і не підтвердженні позивачем поважності причин пропуску процесуального строку, неузгодженості визначеного судом обов`язку відповідачу видати дозвіл на розроблення проекту із землеустрою із передбаченою законом з питань регулювання земельних відносин компетенцією органу місцевого самоврядування.
Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, 12.12.2019 року ОСОБА_1 звернулась до Овідіопольської селищної ради із клопотанням, в якому просила надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0000 га, за рахунок земель комунальної власності, не наданих у власність або користування в межах населених пунктів, за угіллями - рілля, яка розташована в смт. Овідіополь Овідіопольського району Одеської області (в межах населеного пункту).
До клопотання додано:
копія паспорта та ідентифікаційного коду;
графічний матеріал бажаного місця розташування земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га, яка розташована в смт. Овідіополь, Овідіопольського району Одеської області (в межах населеного пункту).
Також, у клопотанні заявник зазначив, що раніше не використав своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки за вищезазначеним цільовим призначенням.
Розглянувши клопотання, керуючись п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування», п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування», ст.ст. 17, 18, ч. 3, 4 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст.ст. 33, 38, 39, 40, 83, 84, 116, 118, 122 Земельного кодексу України, Законом України «Про землеустрій» та враховуючи відсутність вільних земельних ділянок з установленими межами, певним місцем розташування, що можуть бути використані для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), ведення особистого селянського господарства, Овідіопольською селищною радою прийнято рішення від 24.12.2019 року №1213-VII, яким відмовлено ОСОБА_1 в виділенні та наданні згоди на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, в зв`язку із невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до нормативно-правових актів, актуалізованого генерального плану смт. Овідіополь та іншої містобудівної документації, схем землеустрою в технічно економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку та в зв`язку з визначенням режимом забудови, що встановлений розробленим планом зонування території смт. Овідіополь.
Не погоджуючись із вказаним рішенням селищної ради, позивач оскаржив його в судовому порядку.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2021 року по справі №420/2273/20 визнано протиправним та скасовано рішення Овідіопольської селищної ради Овідіопольського району Одеської області від 24 грудня 2019 року №1213-VII в частині, що стосується ОСОБА_1 .
Зобов`язано Овідіопольську селищну раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства від 12.12.2019 року та прийняти рішення відповідно до статті 118 Земельного кодексу України, з урахуванням встановлених судом обставин.
13 жовтня 2020 року Овідіопольською селищною радою прийнято рішення №1441-VII, яким відмовлено громадянам України в виділенні та наданні згоди на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), ведення особистого селянського господарства, в зв`язку із невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до нормативно-правових актів, актуалізованого генерального плану смт. Овідіополь та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і технічно економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку та в зв`язку з визначенням режимом забудови, що встановлений розробленим планом зонування території смт. Овідіополь, згідно списку що додається, у тому числі - ОСОБА_1 .
Не погоджуючись із рішенням селищної ради, посилаючись на його необґрунтованість та неправомірність, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Згідно із ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
У ч.ч. 7, 10 ст. 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність особи, якій належить право власності на об`єкт нерухомості (жилий будинок, іншу будівлю, споруду), розташований на такій земельній ділянці, або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, які є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.
Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.
Разом з цим, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно із ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду встановлені ст. 123 КАС України.
Частинами 1, 2 вказаної статті КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
За правилами ч.ч. 3, 4 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Аналіз наведених норм показав, що звернення до суду за захистом прав, свобод чи інтересів особа може реалізувати в межах терміну, визначеного адміністративним процесуальним законодавством або іншими законами.
Строк звернення до адміністративного суду вважається проміжком часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Обов`язок доведення обставин, з якими пов`язується поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулась із адміністративним позовом.
Таке обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками узгоджується із принципом «Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt», згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує.
Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.
Так, предметом спору у цій справі є протиправність рішення відповідача від 13 жовтня 2020 року №1441-VII, яким позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.
Про оспорюване рішення селищної ради позивач дізнався 10.11.2020 року, одержавши його копію.
Із цим позовом позивач звернувся 29.07.2021 року, тобто із пропуском шестимісячного терміну, передбаченого ч. 2 ст. 122 КАС України, а саме обчисленого з дня, коли позивач дізнався про порушення своїх прав та інтересів.
Разом із адміністративним позовом позивачем подано клопотання, в якому ставилось питання про поновлення строку звернення до суду.
В обґрунтування вказаних вимог зазначено, що в межах шестимісячного строку, а саме 07.05.2021 року, позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду. За невідомих позивачем обставин, позовна заява не була доставлена кур`єрською службою на адресу суду.
Позивач у клопотанні просив враховувати, як поважні причини пропуску строку звернення із позовом, ту обставину, що про не надходження до суду позовної заяви дізнався не відразу та очікував судового повідомлення щодо відкриття провадження у справі.
Також, на виконання вимог суду першої інстанції, щодо поважності підстав пропуску процесуального строку позивач додав, що відправлення із позовною заявою згідно накладної №R1687937 прийнято особисто кур`єром кур`єрської компанії «Меркурій-експрес». Стосовно подальшої участі даного відправлення у кур`єрській компанії позивачу повідомили про відсутність інформації та про можливу втрату відправлення.
При відкритті провадження в адміністративній справі суд першої інстанції врахував повідомлені позивачем обставини, звернувши увагу на наявність об`єктивного характеру обставин, що зумовили порушення строку звернення до суду, зокрема невручення первинного листа із адміністративним позовом.
Суд першої інстанції визначив, що позивачем не допущено умисного порушення строку, з огляду на що причини пропуску є поважними та вбачаються підстави для поновлення строку на звернення до суду із даним позовом.
Проаналізувавши доводи позивача, наведені під час звернення із позовом, та докази, надані в підтвердження поважності причин пропуску цього строку, апеляційний суд враховує, що відповідно до положень ч.ч. 1, 3, 9 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Строк, що визначається місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця цього строку.
Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.
Також, за визначенням, наведеним у ст. 1 Закону України «Про поштовий зв`язок» від 04.10.2001 року №2759-III, поштовий зв`язок - це приймання, обробка, перевезення та доставка (вручення) поштових відправлень, виконання доручень користувачів щодо поштових переказів, банківських операцій.
Оператор поштового зв`язку (оператор) - це суб`єкт підприємницької діяльності, який в установленому законодавством порядку надає послуги поштового зв`язку.
Згідно із ст. 13 Закону України від 04.10.2001 року №2759-III оператори поштового зв`язку надають користувачам послуги поштового зв`язку відповідно до законодавства України та провадять іншу підприємницьку діяльність в установленому законом порядку.
Відповідно до Єдиного державного реєстру операторів поштового зв`язку, ведення якого, згідно із ч. 6 ст. 8 Закону України від 04.10.2001 року №2759-III, покладено на Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації, Кур`єрська служба – експрес-доставка «Меркурій-експрес» не є уповноваженим оператором з надання послуг поштового зв`язку, оскільки така юридична особа станом на момент звернення із позовом (первинним позовом, як зазначає позивач) відсутня в Єдиному державному реєстрі операторів поштового зв`язку, тому не наділена відповідними правовим статусом та повноваженнями.
Таким чином, на переконання апеляційного суду, представлена накладна Кур`єрської служби – експрес-доставка «Меркурій-експрес» №R1687937 не підтверджує доводи позивача про звернення із позовом в межах шестимісячного терміну, а саме 07.05.2021 року, та обґрунтованість обставин пропуску цього строку при повторному поданні позовної заяви.
У зв`язку із чим, висновок суду першої інстанції про поважність причин пропуску позивачем строку звернення із адміністративним позовом не є необґрунтованим та не підтверджується належними доказами.
Пунктом 8 ч. 1 ст. 240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Встановлені під час апеляційного розгляду обставини показали, що провадження у цій справі відкрито за адміністративним позовом, поданим із пропуском строку, передбаченого ч. 2 ст. 122 КАС України. Поважність причин пропуску процесуального строку спростовується наявними матеріалами справи, а об`єктивність перешкод у своєчасному вчиненні певних процесуальних дій не знаходить свого підтвердження.
Враховуючи те, що позивачем не обґрунтовано дотримання строку звернення із цим позовом, у тому числі позивач не довів наявність об`єктивних перешкод у своєчасному вчиненні таких процесуальних дій та поважність причин пропуску установленого строку, колегія суддів вбачає всі правові підстави для залишення позову без розгляду згідно п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України.
Враховуючи викладене, оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи та ґрунтуються на неправильному застосуванні норм процесуального права, колегія суддів відповідно до ст. 317 КАС України доходить висновку про скасування судового рішення та залишення позову без розгляду.
Відповідно до приписів ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, п. 3 ч. 1 ст. 315, 319, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Овідіопольської селищної ради – задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року – скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Овідіопольської селищної ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – залишити без розгляду.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

         Головуючий-суддя:                                                                О.В. Єщенко  
         
         Судді:                                                                                        А.В. Крусян  
                                                                                                             
                                                                                                                      О.В. Яковлєв