П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

10 серпня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/15509/21	

Головуючий в 1 інстанції: Радчук А.А.
рішення суду першої інстанції прийнято у
м. Одеса, 29 грудня 2021 року
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:                                          Танасогло Т.М.,
суддів:                                                   Градовського Ю.М., Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТТС ЛОГІСТИК СВ» до Головного управління ДПС в Одеській області, Державної податкової служби України, про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В :

У серпні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ТТС ЛОГІСТИК СВ» (надалі – ТОВ «ТТС ЛОГІСТИК СВ», позивач) звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області, Державної податкової служби України про:
скасування рішень комісії ДПС України, яка приймає рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН або відмову такій реєстрації № 2788705/40351920, №2788709/40351920, № 2788706/40351920, № 2788710/40351920, №2788708/40351920, від 22.06.2021 року якими було відмовлено у реєстрації податкових накладних № 5 від 09.07.2020 року на суму 496 100,33 грн., № 7 від 10.07.2020 року на суму 172 560,00 грн., № 11 від 11.07.2020 року на суму 170 160,00 грн., № 12 від 11.07.2020 року на суму 127 539,00 грн., № 14 від 21.07.2020 року на суму 175  748,89 грн.;
зобов`язання ДПС України зареєструвати в ЄРПН податкові накладні № 5 від 09.07.2020 року на суму 496 100,33 грн., № 7 від 10.07.2020 року на суму 172 560,00 грн., № 11 від 11.07.2020 року на суму 170 160,00 грн., № 12 від 11.07.2020 року на суму 127 539,00 грн., № 14 від 21.07.2020 року на суму 175 743,89 грн. датою їх подання.
В обґрунтування позовних вимог вказав, що у контролюючого органу були відсутні підстави для прийняття рішень № 2788705/40351920, №2788709/40351920, № 2788706/40351920, № 2788710/40351920, №2788708/40351920, від 22.06.2021 року якими було відмовлено у реєстрації податкових накладних № 5 від 09.07.2020 року, № 7 від 10.07.2020 року, № 11 від 11.07.2020 року, № 12 від 11.07.2020 року, № 14 від 21.07.2020 року, оскільки Товариством було надано усі необхідні первинні документи для реєстрації цих податкових накладних. Надані позивачем документи на його думку підтверджують реальність здійснення відображених у цих накладних господарських операцій. 
Відповідач – ГУ ДПС в Одеській області проти позову заперечував.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2021 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ТТС ЛОГІСТИК СВ» задоволено.
Скасовано рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 22.06.2021 року № 2788705/40351920, № 2788709/40351920, №2788706/40351920, № 2788710/40351920, № 2788708/40351920 якими було відмовлено у реєстрації податкових накладних № 5 від 09.07.2020 року на суму 496 100,33 грн., № 7 від 10.07.2020 року на суму 172 560,00 грн., № 11 від 11.07.2020 року на суму 170 160,00 грн., № 12 від 11.07.2020 року на суму 127 539,00 грн., № 14 від 21.07.2020 року на суму 175  748,89 грн.
Зобов`язано ДПС України зареєструвати в ЄРПН податкові накладні № 5 від 09.07.2020 року на суму 496 100,33 грн., № 7 від 10.07.2020 року на суму 172 560,00 грн., № 11 від 11.07.2020 року на суму 170 160,00 грн., № 12 від 11.07.2020 року на суму 127 539,00 грн., № 14 від 21.07.2020 року на суму 175 743,89 грн. датою їх подання.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, код ЄДРПОУ ВП 44069166) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТТС ЛОГІСТИК СВ» (просп. Академіка Глушко, 29, м. Одеса, Одеська область, 65104, код ЄДРПОУ 40351920) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 11 350 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят) грн. та судові витрати зі сплати правничої допомоги у сумі 8693 (вісім тисяч шістсот дев`яноста три) грн. 75 коп.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ГУ ДПС в Одеській області подано до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянти просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позву.
В обґрунтування апеляційної скарги податковий орган посилаючись на правові висновки Верховного суду, викладені у постановах від 14.05.2019р. по справі №825/3990/14 та від 06.03.2018р. по справі №804/5444/16, зауважує, що позивачем не було виконано вимоги ПК України та п. 5 Порядку № 1165 щодо надання копій документів у підтвердження правомірності складення та подання для реєстрації податкових накладних, а саме не було надано первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки/фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм і галузевої специфіки, накладні, розрахункові документи та/або банківські виписки з особових рахунків, тощо. Відтак, саме у зв`язку із ненадання передбачених п. 5 Порядку №1165 документів, контролюючим органом правомірно було прийнято спірні рішення. Також, як далі вказує скаржник, згідно з п. 63.1 ст. 63 ПК України, п. 8.1 розділу VIII Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588, підприємство повинно було подати контролюючому органу повідомлення про об`єкти оподаткування, або об`єкти пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (ф. 20-ОПП). Поряд з цим, хоча такі документи не зазначені у п. 5 Порядку №520, однак як наголошує апелянт, ТОВ «ТТС ЛОГІСТИК СВ» в підтвердження реальності відображених у податковій накладній господарської операції також не надав до контролюючого органу бухгалтерських документів, які б свідчили про зміну активів та пасивів підприємства внаслідок проведення зазначених господарських операцій, що б підтверджувало настання реального економічного ефекту для позивача від господарських операцій, відображених у податковій накладній позивача. Однак, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у справі, надав перевагу доводам платника податку, не прийнявши до уваги доказів відповідача. Окрім того, апелянт також вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат на правничу допомогу.
За приписами ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів вважає, що справу можливо розглянути без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у відповідності до ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «ТТС ЛОГІСТИК СВ» код ЄДРПОУ 40351920) зареєстроване як юридична особа 17.03.2016 року та взяте на податковий облік.
01 червня 2020 року між ТОВ «ТТС ЛОГІСТИК СВ» та ТОВ Фірма «Мультiконт,Одеса» було укладено договір № 01/06-20-К від 01.06.2020 року про організацію перевезення вантажів.
25 червня 2020 року між позивачем та Підприємством з іноземними інвестиціями «Гленкор Агрікалчер Україна» (код ЄДРПОУ 23393195) був укладений Договір поставки № OF-00011 згідно з яким позивач (продавець) зобов`язався поставити і передати у власність ПзІІ «Гленкор Агрікалчер Україна» (покупець) товар визначений у Специфікації № OP-23592, № OP-23571, № OP-23807.
В подальшому, 06 липня 2020 року з метою виконання Договору поставки № OF-00011 позивачем був укладений Договір поставки № 06072020-ПШ з Товариством з обмеженою відповідальністю «БІО ФЕРМА «СОБОЛІВКА» за яким останнє зобов`язалось передати у власність позивача, а позивач зобов`язався прийняти та оплатити, сільськогосподарську продукцію Пшеницю вражаю 2020 року. Вказаний договір був виконаний сторонами, що підтверджується представленими суду фінансовими документами, зокрема, видаткові накладні № № 144, 145, 149, 155, 156, Довіреностями позивача на ім`я ОСОБА_1 на отримання пшениці, платіжними дорученнями № № 836, 837, 861, 862, 884, 886, 892, 966.
ТОВ «Мультiконт,Одеса» доставив товар, визначений в специфікаціях №OP-23592, OP-23571, OP-23807 до місця розвантаження ІЗТ, ТОВ «ІЗТ», представниками ПзІІ «Гленкор Агрікачер Україна» які діяли на підставі довіреності було прийнято вантаж. Відповідно до чинного законодавства ТОВ «Мультiконт,Одеса» було складено податкові накладні № 7 від 09.07.2020 року, №10 від 10.07.2020 року, №11 від 10.07.2020 року, №13 від 11.07.2020 року, № 14 від 11.07.2020 року, № 17 від 21.07.2020 року.
Відповідно до умов договору та специфiкацiй зазначений товар було оплачено позивачу Підприємством з іноземними інвестиціями «Гленкор Агрікачер Україна» в розмiрi 80%, що підтверджується банківськими виписками АТ «ПРОКРЕДИТБАНК» по рахунку позивача НОМЕР_1 за 14 липня 2020 року, 30 липня 2020 року та 29 жовтня 2020 року.
Відповідно до приписів п.201.10. ст.201 позивачем було складено та направлені для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних такі податкові накладні:
№ 5 від 09.07.2020 року на загальну суму 496 100,33 грн.;
№7 від 10.07.2020 року на загальну суму 172 560,00 грн.;
№ 8 від 10.07.2020 року на загальну суму 286 047,00 грн.;
№ 11 від 11.07.2020 року на загальну суму 170 160,00 грн.;
№ 12 від 11.07.2020 року на загальну суму 127 539,00 грн.;
№ 14 від 21.07.2020 року на загальну суму 175 743,89 грн.
Податкову накладну № 8 від 10.07.2020 року на суму 286 047,00 грн. відповідачем було прийнято та зареєстровано в реєстрі податкових накладних.
Суд першої інстанції також встановив, що згідно отриманих позивачем квитанцій, 14.08.2020 року реєстрація податкових накладних № № 5, 8, 11, 12, 14 в ЄРПН Головним управлінням ДПС України в Одеській області була зупинена відповідно до п.201.16 ст.201 Податкового кодексу України. Платник податку, яким подано для реєстрації ПН/РК в Єдиному реєстрі податкових накладних, відповідає п.8 Критеріїв ризиковості платника податку. Запропоновано надати пояснення та копії документів щодо підтвердження інформації, зазначеної в ПН/РК для розгляду питання прийняття рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Також, суд першої інстанції зазначив, що вказані п`ять податкових накладних складені на виконання одного й того ж самого Договору поставки № OF-00011 від 25.06.2020 року укладеного між ТОВ «ТТС Логістік СВ» та Підприємством з іноземними інвестиціями «Гленкор Агрікалчер Україна», їх реєстрація в ЄРПН була зупинена 14.08.2021 року з однакових підстав.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17.11.2020 року по справі №420/8990/20 було задоволено позов ТОВ «ТТС ЛОГІСТИК СВ» та скасовано рішення № 70849 від 05.08.2020, № 78904 від 03.09.2020 комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН Головного управління ДПС у Одеській області про відповідність ТОВ «ТТС Логістік СВ» п. 8 Критеріїв ризиковості платника податку. Вказане рішення було залишено без змін судом апеляційної інстанції та 28.04.2021 року набрало чинності.
16 червня 2021 року позивач подав до ГУ ДПС України в Одеській області Повідомлення про подання пояснень та додаткових документів щодо реєстрації податкових накладних №№ 5, 7, 11, 12, 14 поданих в липні 2020 року та реєстрація яких зупинена 14.08.2020 року. Поданий позивачем відповідачу пакет документів на підтвердження реальності придбання та реалізації товару також був представлений суду одночасно з позовною заявою.
22 червня 2021 року Комісія з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних ГУ ДПС в Одеській області прийняла рішення № 2788705/40351920, № 2788709/40351920, № 2788706/40351920, № 2788710/40351920, № 2788708/40351920 про відмову в реєстрації податкових накладних №№ 5, 7, 11, 12, 14 у зв`язку з ненаданням платником податку копій документів: первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складських документів (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунків-фактури/інвойсів, актів приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладних.
05 липня 2021 року Комісією з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних були розглянуті скарги позивача на вищезазначені рішення від 22.06.2021 року Головного управління ДПС в Одеській області, за результатом розгляду яких подані скарги залишено без задоволення, а прийняті регіональним управлінням рішення - без змін.
Не погодившись із зазначеним вище рішенням про відмову у реєстрації податкових накладних, вважаючи такі рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані рішення контролюючого органу   від 22.06.2021 № 2788705/40351920, № 2788709/40351920, № 2788706/40351920, № 2788710/40351920, № 2788708/40351920 не відповідають критеріям чіткості та зрозумілості індивідуального акта, та породжують його неоднозначне трактування, що в свою чергу впливає на можливість реалізації права або виконання обов`язку платником податків виконати юридичне волевиявлення суб`єкта владних повноважень, а відтак є необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню.
При цьому, зауваживши, що для прийняття рішень про реєстрацію податкових накладних виконано всі умови, визначені законом, і прийняття таких рішень у даному випадку не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд вважав наявними підстави для зобов`язання ДПС України зареєструвати складені позивачем податкові накладні №5 від 09.07.2020 року, № 7 від 10.07.2021 року, № 11 від 11.07.2021 року, № 12 від 12.07.2021 року та податкову накладну №14 від 21.07.2021 року в Єдиному реєстрі податкових накладних, датою їх подання на реєстрацію, і задоволення позовних вимог у цій частині.
На підставі положень ст.ст. 134, 139 КАС України, вважаючи доведеними позивачем понесені у зв`язку із розглядом цієї справи витрати Товариством, суд першої інстанції стягнув з відповідача ГУ ДПС в Одеській області судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 11  350,00 гривень та витрати позивача на правничу допомогу у сумі 8693,75 грн.
При цьому, зауваживши про необґрунтованість позивачем необхідності встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд першої інстанції відмив у задоволенні вимоги про встановлення судового контролю.
Слід зазначити, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють їх на відповідність встановленим 2 ст. 2 КАС України вимогам.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно приписів п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
У відповідності до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. 
Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.
Якщо надіслані податкові накладні/розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених пунктом 201.1 цієї статті та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідно до пункту 201.16 цієї статті, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин.
Пунктом 201.16 статті 201 Податкового кодексу України визначено, що реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.
11.12.2019 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №1165 (набрання чинності, відбулась 01.02.2020), якою затверджено Порядок зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (надалі - Порядок №1165).
Пунктом 5 Порядку № 1165 визначено, що платник податку, яким складено та/або подано для реєстрації в Реєстрі податкову накладну/розрахунок коригування, що не відповідають жодній з ознак безумовної реєстрації, перевіряється щодо відповідності критеріям ризиковості платника податку (додаток 1), показникам, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку (додаток 2).
Податкова накладна/розрахунок коригування, що не відповідають жодній з ознак безумовної реєстрації, перевіряються щодо відповідності відображених у них операцій критеріям ризиковості здійснення операцій (додаток 3).
Відповідно до п. 6 Порядку №1165 у разі коли за результатами автоматизованого моніторингу платник податку, яким складено податкову накладну/розрахунок коригування, відповідає хоча б одному критерію ризиковості платника податку, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється.
У разі коли за результатами автоматизованого моніторингу податкової накладної/розрахунку коригування встановлено, що відображена в них операція відповідає хоча б одному критерію ризиковості здійснення операції, крім податкової накладної/розрахунку коригування, складених платником податку, який відповідає хоча б одному показнику, за яким визначається позитивна податкова історія, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється (п. 7 Порядку № 1165).
Додаток 1 до Порядку № 1165 містить перелік Критеріїв ризиковості платника податку на додану вартість.
Так, віднесення до п.8 Критеріїв здійснюється у разі наявної у контролюючого органу податкової інформації, яка стала відома у процесі провадження поточної діяльності під час виконання покладених на контролюючі органи завдань і функцій, що визначає ризиковість здійснення господарської операції, зазначеної в поданих для реєстрації податковій накладній/розрахунку коригування.
Згідно з п. 25 Порядку № 1165 комісії регіонального рівня приймають рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі або відмову в такій реєстрації, врахування або неврахування таблиці даних платника податку, відповідність/невідповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку.
Механізм прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, реєстрацію яких відповідно до пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України зупинено в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України, визначено наказом Міністерства фінансів України від 12 грудня 2019 року №520, яким затверджено Порядок прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (надалі - Порядок №520).
Пунктом 5 Порядку №520 визначено перелік документів, необхідних для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію / відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, реєстрацію яких зупинено в Реєстрі, може включати: договори, зокрема зовнішньоекономічні контракти, з додатками до них; договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлено повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції; первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм і галузевої специфіки, накладні; розрахункові документи та/або банківські виписки з особових рахунків; документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачено договором та/або законодавством.
Відповідно до п. 11 Порядку №520, комісія регіонального рівня приймає рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/ розрахунку коригування в Реєстрі в разі: ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено в Реєстрі; та/або ненадання платником податку копій документів відповідно до пункту 5 цього Порядку; та/або надання платником податку копій документів, складених/оформлених із порушенням законодавства.
Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що податкові накладні № 5 від 09.07.2020 року, № 7 від 10.07.2020 року, № 11 від 11.07.2020 року, № 12 від 11.07.2020 року, № 14 від 21.07.2020 року складені Товариством з обмеженою відповідальністю «ТТС ЛОГІСТИК СВ» у реєстрації яких було відмовлено, складені позивачем щодо поставки товару – пшениці 2, 3 та 4 класу, українського походження, врожаю 2020р. на адресу Підприємства з іноземними інвестиціями «Гленкор Агрікалчер Україна» за Договором поставки від 25.06.2020р. №OF-00011.
Однак, реєстрація вказаних податкових накладних була зупинена, що підтверджується відповідними квитанціями №1.
Підставою для зупинення реєстрації вказаних податкових накладних, як встановлено апеляційним судом зі змісту квитанцій, зазначено – платник податку, яким подано для реєстрації ПН/РК в Єдиному реєстрі податкових накладних, відповідає п.8 Критеріїв ризиковості платника податку. 
Також, у вказаних квитанціях №1 Товариству з обмеженою відповідальністю «ТТС ЛОГІСТИК СВ» було запропоновано надати пояснення та копії документів щодо підтвердження інформації, зазначеної у ПН/РК для розгляду питання прийняття рішення про реєстрацію/відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування.
Після отримання квитанції №1 засобами електронного зв`язку через електронний кабінет, Товариством до контролюючого органу 16.06.2021р. направлено Повідомлення про подання пояснень та копій документів.
У своїх поясненнях позивач вказав, що в липні 2020 року ним було придбано 281,44т пшениці у ТОВ «БІО ФЕРМА Соболівка» та реалізовано 241,1т. ПзІІ «Гленкор Агрікалчер Україна» в липні 20р. 
До пояснень, на підтвердження здійснення господарських операцій та підтвердження показників, відображених у ПН №5 від 09.07.2020р., №7 від 10.07.2020р., №11, №12 від 11.07.2020р. та №14 від 21.07.2020р., позивачем були додані копії первинних документів зокрема щодо закупівлі пшениці, зберігання, перевезення та її реалізації, а саме: Договір поставки від 25.06.2020р. №OF-00011; ТТН 255032-29; довіреності від 08.07.20 №ОР26034716, від 21.07.20 №ОР26035037; специфікації ОР-23571, ОР-23592; додаткові угоди до договору поставки від 25.06.2020р. №OF-00011; платіжні доручення, податкові накладні, видаткові накладні; товарно-транспортні накладні, квитанції, Договір зберігання Соболевка-ТТС №060720-ЗПШ, заявки, Договір поставки №06072020-ПШз додатковою угодою до нього, акт прийому-передачі, тощо, усього у кількості 99 додатків. 
Отримання контролюючим органом пояснень позивача та первинних документів підтверджується наданими відповідачем до матеріалів справи копії витягів з Електронного журналу розгляду Повідомлень щодо подачі документів щодо підтвердження реальності здійснення операцій по відмовленим ПН/РК.
Втім, не зважаючи на надані позивачем пояснення та копії документів, які на думку платника податку були достатніми для реєстрації податкових накладних, контролюючим прийнято спірні у справі рішення про відмову у їх реєстрації.
Обґрунтовуючи правомірність прийняття своїх рішень, апелянт наголошує на тому, що платником податків не в повній мірі надано пояснення та /або додаткові документи, у зв`язку із прийняттям рішення про зупинення реєстрації поданих Товариством податкових накладних, зокрема не надано документів, передбачених п. 5 Порядку 520. 
Однак, такі твердження на думку апеляційного є необґрунтованими виходячи з того, що позивачем, як було вірно встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, - було подано до контролюючого органу пояснення до податкових накладних, реєстрацію яких було зупинено, та копії первинних документів у підтвердження здійснення зафіксованих у цих податкових накладних господарських операцій та їх числових показників.
Отже, така підстава для прийняття спірних у справі рішень, як не подання первинних документів, яка була визначена відповідачем у даному випадку, спростовується вищенаведеними встановленими судами обох інстанцій обставинами справи.
До того ж. колегія суддів звертає увагу, що затверджена Порядком №520 форма рішення про відмову у реєстрації податкової накладної передбачає, що у разі відмови в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН з підстав ненадання платником документів, документи, яких на думку контролюючого органу не вистачає, повинні бути підкресленими, тобто рішення має містити або найменування конкретного документа (видаткова накладна, тощо) або групу документів (складські документи тощо), що з урахуванням специфіки господарської операції мають бути надані, але відсутні.
Між тим, в порушення наведених вимог законодавства, оскаржуване рішення містить лише загальне твердження про ненадання платником податків документів без їх конкретизації (підкреслення, як того вимагає форма такого рішення) конкретного переліку документів, яких, на думку Комісії, не вистачає по конкретній господарській операції.
З даного приводу, суд першої інстанції у своєму рішенні вірно зазначив, що саме лише зазначення про відсутність документів не є достатньою підставою для відмови в реєстрації податкової накладної, оскільки контролюючим органом повинно бути зазначено об`єктивні обставини, які перешкоджають реєстрації податкової накладної з урахуванням відсутності таких документів.
До того ж, приймаючи оскаржувані рішення, відповідач не врахував надані позивачем первинні документи, не надав їм оцінки, не обґрунтував, які саме документи, надані платником, складені з порушенням законодавства, які надані Товариством документи не були прийняті до уваги та з яких підстав, а також яких саме документів не вистачає чи яку іншу інформацію необхідно надати платником для реєстрації таких податкових накладних, зважаючи на бажання платника надати всі необхідні документи задля реєстрації податкових накладних.
Апеляційний суд поряд з викладеним, також звертає увагу й на те, а в квитанціях про зупинення наведено лише загальну пропозицію про надання пояснень та підтверджуючих документів.
Позивачем відповідні пояснення та документи надані і податковим органом не наведено жодних доводів, чому надані документи не підтверджують інформацію, зазначену в податкових накладних, у реєстрації в ЄРПН яких було відмовлено.
При цьому, суд першої інстанції ґрунтовно звернув увагу й на те, що рішення Комісії №70849 від 05.08.2020, №78904 від 03.09.2020 про відповідність ТОВ «ТТС Логістік СВ» п. 8 Критеріїв ризиковості платника податку були скасовані рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17.11.2020 року по справі №420/8990/20, що набрало законної сили 28.04.2021 року.
Колегія суддів критично оцінює посилання апелянта, в якості обґрунтувань правомірності оскаржуваного рішення на ненадання позивачем контролюючому органу повідомлень про об`єкти оподаткування, або об`єкти, пов`язані із оподаткуванням, а також бухгалтерських документів, які б свідчили про зміну активів та пасивів підприємства внаслідок проведення досліджуваних господарських операцій, оскільки з квитанцій про зупинення реєстрації податкових накладних не вбачається вимоги про необхідність надання саме цих документів для прийняття позитивного для Товариства рішення.
Окрім того, зазначені скаржником вище обставини не були покладені в основу прийняття оскаржуваного рішення та не були зазначені ГУ ДПС в Одеській області у графі, яка передбачає надання платником податку копій документів, при тому також, що надання зокрема повідомлення про об`єкти оподаткування не визначено Порядком №520.
З приводу бухгалтерських документів. То згідно встановлених обставин справи до податкового органу такі надавались, зокрема платіжні документи.
До того ж, нормами чинного законодавства передбачено підставою для відмови у реєстрації податкової накладної саме ненадання документів та письмових пояснень по податковій накладній, реєстрацію якої було зупинено. В свою ж чергу, у межах спірних правовідносин, ТОВ «ТТС ЛОГІСТИК СВ», як було встановлено у ході розгляду справи, надало відповідні пояснення та первинні документи, які також подані до суду.
В свою чергу, надані документи, у повній мірі підтверджують інформацію щодо господарської операції, за наслідками якої складено та направлено для реєстрації відповідні податкові накладні, обставин, які б свідчили про юридичну дефектність поданих до контролюючого органу документів не встановлено та зазначеного відповідачами не доводилось.
Посилання контролюючого органу на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 14.05.2019р. у справі № 825/3990/14, від 06.03.2018р. у справі № 804/5444/16 колегія суддів відхиляє, позаяк у межах розгляду зазначених справи розглядались правомірність прийняття податковим органом податкових повідомлень-рішень, прийнятих за наслідками проведених податкових перевірок платників податків.
Предметом же розгляду даної справи є лише правомірність прийняття контролюючим органом рішення про відмову у реєстрації направлених ТОВ «ТТС ЛОГІСТИК СВ» на реєстрацію в ЄРПН податкових накладних. В даному випадку перевірка Товариства позивача з питань правильності формування даних податкового обліку, або інші заходи контролю, не здійснювались.
До того ж, при реєстрації податкової накладної фактично проводиться моніторинг операції чи платника податків лише за зовнішніми (формальними) критеріями. Тому під час розгляду справи суд не робить висновків щодо реальності операцій за участю позивача, а лише оцінює наявність чи відсутність підстав для реєстрації податкової накладної. При цьому здійснення моніторингу відповідності ПН/РК критеріям оцінки ступеня ризиків є превентивним заходом, здійснення якого не повинно підміняти за своїм змістом проведення податкових перевірок як способу реалізації владних управлінських функцій податкового органу (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.05.2020 року у справі №0940/1240/18).
З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла переконання про недоведеність податковим органом наявності у нього підстав для прийняття рішень від 22.06.2021 № 2788705/40351920, № 2788709/40351920, № 2788706/40351920, № 2788710/40351920, № 2788708/40351920, у зв`язку із чим, є вірним висновок суду першої інстанції про їх необґрунтованість та скасування.
Стосовно позовної вимоги про зобов`язання зареєструвати податкові накладні, апеляційний суд враховує, що згідно ч.3 ст.245 КАС України, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Пунктом 20 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 року №1246 встановлено, що у разі надходження до ДФС рішення суду про реєстрацію або скасування реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування, яке набрало законної сили, такі податкові накладні та/або розрахунки коригування реєструються після проведення перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого), або їх реєстрація скасовується. При цьому датою реєстрації або скасування реєстрації вважається день, зазначений в такому рішенні, або день набрання законної сили рішенням суду.
Відтак, враховуючи, що судом вірно було встановлено відсутність у контролюючого органу правових підстав для відмови у реєстрації податкових накладних ТОВ «ТТС ЛОГІСТИК СВ» № 5 від 09.07.2020 року, № 7 від 10.07.2020 року, № 11 від 11.07.2020 року, № 12 від 11.07.2020 року, № 14 від 21.07.2020 року, шляхом прийняття відповідного рішення, з огляду на відсутність обставин наразі, які б унеможливлювали їх реєстрації, колегія суддів погоджується з обраним судом попередньої інстанції способом захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання ДПС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних вказані вище податкові накладні.
Задоволення вказаної вимоги, на переконання колегії суддів, є дотриманням судом гарантій на те, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, будуть відновлені, у зв`язку із чим колегією суддів оцінюються критично твердження апелянта про необхідність у даному випадку обрання іншого способу захисту порушеного права, зокрема й шляхом зобов`язання повторно розглянути питання реєстрації податкової накладної ТОВ «ТТС ЛОГІСТИК СВ».
Доводи апеляційної скарги з приводу подання звіту про виконання судового рішення є недоречними, позаяк у задоволенні вказаної вимоги судом першої інстанції було відмовлено.
Надаючи оцінку доводам апелянта щодо необґрунтованості висновку суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правничу допомогу, апеляційний враховує наступне.
Частиною 1, пунктом 1 частини 3 статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України унормовано питання щодо витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, з аналізу приписів якої слідує, що такі витрати несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
З матеріалів справи апеляційним судом встановлено, що з метою отримання правничої допомоги пов`язаної з розглядом даного спору, 09 серпня 2021 року позивач уклав з Адвокатським Бюро «Крутія Леоніда» Договір про надання правової допомоги №09/08/21-1 щодо підготовлення, підписання та передачі відповідного окружного адміністративного суду, позовної заяви про скасування Рішень Комісії ДПС України про відмову в реєстрації ПН/РК в Єдиному реєстрі податкових накладних № 2788705/40351920, № 2788709/40351920, № 2788706/40351920, № 2788710/40351920, № 2788708/40351920, вiд 22.06.2021року, з наступним представництвом інтересів Клієнта у суді
Згідно п. 4.1 Договору сторони погодили вартість послуг адвоката (гонорар) у сумі 8693,75грн. 
25.08.2021 року, як свідчать матеріали справи, на виконання вказаного вище Договору № 09/08/21-1 було укладено Акт наданих послуг № 09/08/21-2.
Стягуючи з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у повному обсязі у сім 8693,75 грн., суд першої інстанції прийняв до уваги наведені в адміністративному позові обґрунтування обчислення саме цієї суми, згідно яких зазначена вище вартість послуг складається з наступного: 1) Ознайомлення з пакетом документів Клієнта для підготовки позову - 30 хвилин; 2) Ознайомлення з пакетом документів досудового врегулювання спору - 15 хвилин; 3) Робота з доказами, які підтверджують факти викладені в позовній заяві (додатки до позову, 80-120 аркушів) 30 хвилин; 4) Робота з відповідною судовою практикою, щодо врегулювання предмет спору в Єдиному державному реєстрі судових рішень - 15 хвилин; 5) Правка та печать позовної заяви з додатками: -3 години; Набір та правка тексту позовної заяви (22 аркуші) -2,5 години; Друк тексту Позовної заяви 3 екз. - 5 хвилин; Друк Додатків до позовної заяви 3 екз.- 15 хвилин. Перевірка комплектності додатків до позовної заяви - 10 хвилин; 6) Вичитка та перевірка тексту позовної заяви - 30 хвилин (Всього підготовка та подача позовної заяви з додатками в 3 екз. до Одеського окружного адміністративного суду: 5,0 годин, вартістю 1738,75 грн. за годину, всього 8693,75 гривень, виходячи з розрахунку 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на день оплати за годину роботи).
До того ж, суд першої інстанції наголосив на тому, що в силу вимог ч.7 ст. 134 КАС України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, однак відповідачем такого клопотання подано до суду не було.
Колегія суддів апеляційного суду не погоджується із висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 8693,75 грн., оскільки згідно з п. 2 ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Крім цього, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.09.2019 у справі №810/3806/18, від 19.09.2019 у справі №826/8890/18.
Аналізуючи вищевикладене, виходячи з принципів обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, значення справи для сторін, колегія суддів приходить до переконання про те, що висновок суду першої інстанції про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката в розмірі 8693,75грн. є невірним, оскільки заявлена сума є неспівмірною зі складністю справи (категорія справи є незначної складності; щодо вирішення даної категорії справ існує безліч судової практики, зокрема, Верховного Суду, що не потребує значних зусиль та часу для підготовки заяв по суті справи); з обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг).
Виходячи з принципів обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, значення справи для сторін, реальності наданої та оплаченої позивачем правничої допомоги адвоката, колегія суддів приходить до переконання, що стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката підлягає сума в розмір 5000,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Судом першої інстанції неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи, та порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині відшкодування витрат на правничу допомогу, та відповідно є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвали нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу скасуванню з наведених вище підстав.
Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради Європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з пп. в) п. 4) ч. 1 ст. 322 КАС України, постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням зокрема розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Судова колегія звертає увагу, що ухвалою від 11.05.2022р. апеляційним судом було задоволено клопотання скаржника та відстрочено йому сплату судового збору до закінчення розгляду апеляційної скарги Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29.12.2021р. по справі № 420/15509/21.
Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з ч. 2 ст. 133 КАС України, якою врегульовано питання зменшення розміру судових витрат або звільнення від їх оплати, відстрочення та розстрочення судових витрат визначено, якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.
Як встановлено пп. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою або фізичною особою – підприємцем, ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно пп. 2 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду розмір судового збору складає 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
Враховуючи викладене, з огляду на зміст позовних вимог та їх кількість розмір судового збору, що підлягає сплаті за подання даної апеляційної скарги становить 17025,00 грн.
З урахуванням зазначеного, оскільки станом на момент ухвалення апеляційним судом даної постанови, ГУ ДПС в Одеській області доказів сплати судового збору у визначеному законом розмірі на відповідні реквізити не надано, сума судового збору, що підлягала сплаті за подання апеляційної скарги вказаним скаржником в розмірі 17025,00 грн. підлягає стягненню з Головного управління ДПС в Одеській області.
Керуючись ст. ст. 241-243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328 КАС України, апеляційний суд, –
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області – задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2021 року у справі № 420/15509/21 скасувати в частині стягнення судових витрат на правничу допомогу та ухвалити у скасованій частині нове рішення, яким стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, код ЄДРПОУ ВП 44069166) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТТС ЛОГІСТИК СВ» (просп. Академіка Глушко, 29, м. Одеса, Одеська область, 65104, код ЄДРПОУ 40351920) судові витрати зі сплати правничої допомоги у сумі 5000 (п`ять тисяч) грн.
У іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2021 року у справі № 420/15509/21 - залишити без змін.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44069166, 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 17025 (сімнадцять тисяч двадцять п`ять) гривень 00 коп., до спеціального фонду Державного бюджету України: Отримувач: ГУК у м. Києві/ м.Київ/22030106, Код отримувача (код за ЄРДПОУ):37993783; рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001; Код класифікації доходів бюджету: 22030106.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя 	 	Танасогло Т.М.	
Судді	    	Градовський Ю.М.   Шеметенко Л.П.