Постанова
Іменем  України 
 
19 липня 2022 року
м. Київ
 
справа № 711/1284/20
провадження № 61-  1203св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю.,                    Тітова М. Ю.,         
                       
учасники справи:
позивач - ОСОБА_2 ,
відповідач - Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно»,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 вересня 2021 року,  постанову Черкаського апеляційного суду від 09 грудня 2021 року у складі колегії суддів: Нерушак Л. В., Бородійчука В. Г., Карпенко О. В.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонернеого товариства «Черкаське хімволокно» (далі - ПрАТ «Черкаське хімволокно») про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
На обґрунтування позовних вимог зазначив, що він з 13 січня 1992 року перебував у трудових правовідносинах з відповідачем з 24 вересня 1997 року займав посаду начальника зміни хімічного цеху. 
27 січня 2020 року згідно до наказу № 28-к «Про припинення трудового договору» позивач ОСОБА_2 був звільнений з роботи за скороченням штату на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.
Позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки воно було здійснено з порушенням встановленої статтею 49-2 КЗпП України порядку вивільнення працівників, зокрема, щодо обов`язку роботодавця запропонувати працівнику всі наявні вільні вакансії, а також щодо врахування переважного права на залишення на роботі, передбаченого законодавством.
У зв?язку з вищевказаним ОСОБА_2 просив суд поновити його на роботі, а саме - на посаді начальника зміни хімічного цеху ВП «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно» з 27 січня 2020 року, та, враховуючи вимоги частини другої статті 235 КЗпП України, стягнути з ПрАТ «Черкаське хімволокно» на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 27 січня 2020 року по день ухвалення рішення судом.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.
Поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника зміни хімічного цеху ВП «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно».
Стягнуто з ПрАТ «Черкаське хімволокно» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 315 347,40 грн.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді та в частині виплати заробітної плати за один місяць, а саме в сумі 17 690,22 грн, допущено до негайного виконання.
Задовольняючи позов в частині поновлення на роботі, суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні з роботи позивача у зв`язку із скороченням штату працівників відповідачем не були дотримані вимоги статті 49-2 КЗпП України. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ПрАТ «Черкаське хімволокно» та ОСОБА_2 подали апеляційні скарги.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Черкаського апеляційного суду від 09 грудня 2021 року апеляційну скаргу ПрАТ «Черкаське хімволокно» задоволено.
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 скасовано, прийнято нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів того, що трудові права позивача порушено, та він має переважне право порівняно з іншими працівниками для залишення на посаді, з якої був звільнений у зв`язку із скороченням чисельності працівників.
При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що сам позивач добровільно відмовився від запропонованої йому посади, а інші вакантні посади на підприємстві не відповідали тим вимогам, щоб бути запропонованими позивачу, оскільки були із шкідливими умовами праці та позивач не мав відповідних навиків для виконання робіт. 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
18 січня 2022 року ОСОБА_2 через засоби поштового зв`язку звернувся до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 вересня 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 09 грудня 2021 року у вказаній цивільній справі.
В касаційній скарзі заявник просив суд скасувати постанову суду апеляційної інстанції та частково змінити рішення суду першої інстанції, а саме: 
 
- викласти перший та третій абзаци резолютивної частини рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 вересня 2021 року в такій редакції: «Позовні вимоги ОСОБА_2 до ПрАТ «Черкаське хімволокно»  про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - задовольнити повністю. Стягнути із ПрАТ «Черкаське хімволокно» середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 380 783,28 грн»; 
- змінити мотивувальну частину рішення Придніпровського районного суду        м. Черкаси від 15 вересня 2021 року, в якій наводяться мотиви суду з посиланням на докази ПрАТ «Черкаське хімволокно» , які були долучені до справи ухвалами Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 липня 2020 року та від 09 вересня 2020 року.
 
В іншій частині рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 вересня 2021 року залишити без змін.
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
 
Доводи інших учасників справи
 
У відзиві на касаційну скаргу 01 квітня 2022 року відповідач просить суд в задоволенні касаційної скарги відмовити.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 11 лютого 2022 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.
 
22 лютого 2022 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено, що  ОСОБА_2 з 13 січня 1992 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посаді заступника начальника хімічного цеху ТЕЦ по експлуатації, а з 24 вересня 1997 року - на посаді начальника зміни хімічного цеху ТЕЦ.
02 вересня 2019 року Головою правління ПрАТ «Черкаське хімволокно» видано наказ № 55 «Про затвердження та введення в дію структурної схеми та штатного розпису ВП «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно», яким з 09 листопада 2019 року введено в дію структурну схему Підприємства із штатною чисельністю 746 осіб.
03 вересня 2019 року у відповідності до наказу ПрАТ «Черкаське хімволокно» № 55 від 02 вересня 2019 року на ВП «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно» видано наказ № 475 «Про скорочення штату та чисельності працівників», яким зобов`язано керівників всіх цехів та відділів Підприємства визначити працівників, які підпадають під скорочення та надати відповідні списки до відділу кадрів.
Наказом директора ВП «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно» № 477 від 05 вересня 2019 року «Про вивільнення працівників» визначено працівників, що підлягають скороченню із зазначенням їх прізвищ, зокрема по хімічному цеху - начальник зміни ОСОБА_2 
23 жовтня 2019 року позивача ОСОБА_2 було повідомлено про наступне звільнення на підставі пункту 1 частини першої  статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату.
10 грудня 2019 року адміністрацією ВП «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно» позивачу ОСОБА_2 була вручена пропозиція від 06 грудня 2019 року № 18 щодо можливого його переведення на посаду економіста з матеріально-технічного забезпечення ВМТП. Однак, ОСОБА_2 від вказаної пропозиції письмово відмовився.
09 січня 2020 року первинною профспілковою організацією ВП «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно» було надано згоду на звільнення ОСОБА_2 з посади начальника зміни хімічного цеху згідно пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, за скороченням штату.
Роботодавцем здійснено порівняльний аналіз кваліфікації та продуктивності праці всіх начальників зміни ВП «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно», висновок якого ураховано при визначені особи, яка підлягає звільненню за скороченням штату, та повідомлено на засіданні первинної профспілкової організації ВП «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно».
Згідно наказу директора ВП «Черкаська ТЕЦ» ПАТ «Черкаське хімволокно»        № 28-к «Про припинення трудового договору» від 27 січня 2020 року          ОСОБА_2 був звільнений з роботи за скороченням штату, на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.
 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції відповідає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
 
Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
 
Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.
 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП Українитрудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
 
Частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
 
Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.
 
Згідно з частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
 
Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантні посади чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо, та яка з`явилася на підприємстві протягом цього періоду і яка існувала на день звільнення.
 
Близький за змістом висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 (провадження № 11-43/асі18).
 
Згідно частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.
 
Частина друга статті 42 КЗпП України містить перелік категорій працівників, які мають переваги в залишенні на роботі.
У постановах Верховного Суду від 27 вересня 2021 року у справі                                        № 452/2056/18  (провадження № 61-6712св20), від 20 серпня 2018 року у справі № 537/1621/17 (провадження № 61-11983св18) зроблено висновок, що роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. При визначенні працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці використовуються ознаки, які в сукупності характеризують виробничу діяльність працівників: наявність певної освіти, стаж і досвід роботи, ставлення до роботи, якість виконуваної роботи тощо. Доказами більш високої продуктивності праці можуть бути: виконання значно більшого обсягу робіт порівняно з іншими працівниками, які займають аналогічні посади чи виконують таку ж роботу, накази про преміювання за високі показники у роботі тощо.
Суд не наділений правами та не володіє достатньою інформацією для визначення продуктивності праці будь-якого працівника, оскільки це є прерогативою виключно роботодавця, який володіє повною інформацією про результативність праці, що характеризує ефективність її витрат у виробництві та сфері послуг. Визначення працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці є компетенцією роботодавця.
Вищевказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 07 серпня 2019 року в справі № 367/3870/16-ц (провадження 61-38248св18).
Відповідно до статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40, пунктами 2, 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.
 
Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник, або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.
Відповідно до частини першої статті 62 Господарського кодексу України (далі - ГК України) підприємство - самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.
Відповідно до частини третьої статті 64 ГК України підприємство самостійно визначає організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.
Питання зміни організаційної структури підприємства є правом відповідного суб`єкта господарювання при здійсненні ним господарської діяльності.
Частиною другою статті 65 ГК України передбачено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства.
Згідно з позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц (провадження № 61-312св17), від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц (провадження № 61-1214св18), від 12 червня 2019 року у справі № 297/868/18 (провадження № 61-393св19), від 28 квітня 2021 року у справі № 373/2133/17 (провадження № 61-8393св20), право визначати чисельність і штат працівників належить винятково власнику або уповноваженому ним органу. Отже, втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається.
З матеріалів справи вбачається, що з 02 вересня 2019 року на ПрАТ «Черкаське хімволокно» видано наказ № 55 «Про затвердження та введення в дію структурної схеми та штатного розпису ВП «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно»», яким з 09 листопада 2019 року введено в дію структурну схему Підприємства із штатною чисельністю 746 осіб.
03 вересня 209 року у відповідності до наказу ПрАТ «Черкаське хімволокно» № 55 від 02 вересня 2019 року на ВП «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно» видано наказ № 475 «Про скорочення штату та чисельності працівників», яким зобов`язано керівників всіх цехів та відділів Підприємства визначити працівників, які підпадають під скорочення та надати відповідні списки до відділу кадрів.
Наказом ВП «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно» № 477 від 05 вересня 2019 року «Про вивільнення працівників» визначено працівників, що підлягають скороченню із зазначенням їх прізвищ, зокрема по хімічному цеху - начальник зміни ОСОБА_2 
23 жовтня 2019 року позивача ОСОБА_2 було повідомлено про наступне звільнення у зв`язку зі скороченням штату.
10 грудня 2019 року адміністрацією ВП «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно» позивачу ОСОБА_2 була вручена пропозиція від 06 грудня 2019 року № 18 щодо можливого його переведення на посаду економіста з матеріально-технічного забезпечення ВМТП. Однак, ОСОБА_2 від вказаної пропозиції письмово відмовився.
09 січня 2020 року первинною профспілковою організацією ВП «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно» було надано згоду на звільнення ОСОБА_2 з посади начальника зміни хімічного цеху згідно пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, за скороченням штату.
Згідно наказу директора ВП «Черкаська ТЕЦ» ПАТ «Черкаське хімволокно»        № 28-к «Про припинення трудового договору» від 27 січня 2020 року          ОСОБА_2 був звільнений з роботи за скороченням штату, на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.
Ураховуючи, що у відповідача дійсно відбулося скорочення штату та чисельності працівників, відповідач своєчасно та належним чином повідомив позивача про наступне вивільнення, запропонував наявну вакантну посаду економіста з матеріально-технічного забезпечення ВМТП, а позивач від неї відмовився, інші посади, які раніше були вакантними, на час звільнення позивача вже були зайняті іншими працівниками, які також підпадали  під скорочення чисельності працівників, а ті, що ще залишились,  не відповідали кваліфікації позивача, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові. 
При цьому вивільнення ОСОБА_2 відбулося за погодженням профкому первинної профспілкової організації ВП «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно», а при звільненні роботодавцем ураховано висновки порівняльного аналізу кваліфікації та продуктивності праці всіх начальників зміни ВП «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно».
Згідно із частиною другою статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Оскільки, вимоги позивача про стягнення на його користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу є похідними від вимог про поновлення на роботі, а тому задоволенню також не підлягають.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що постанова суду апеляційної інстанції ухвалена без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, що відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Верховний Суд встановив, що постанова суду апеляційної інстанції ухвалена з додержанням норм матеріального права та процесуального права, а доводи касаційної скарги її висновків не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливає.
 
Колегія суддів Верховного Суду з огляду на вимоги касаційної скарги  приймає до уваги, що рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 вересня 2021 року було скасовано постановою Черкаського апеляційного суду від 09 грудня 2021 року з відмовою у задоволенні позову у повному обсязі.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Постанову Черкаського апеляційного суду від 09 грудня 2021 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                             Є. В. Коротенко
 
А. Ю. Зайцев
 
М. Ю. Тітов