УХВАЛА

29 липня 2022 року 
м. Київ
справа №640/23545/19
адміністративне провадження №К/9901/33871/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,
суддів: Єресько Л.О., Соколова В.М.,
розглянувши клопотання ОСОБА_1 про закриття касаційного провадження в справі №640/23545/19 за касаційною скаргою Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 лютого 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі,
УСТАНОВИВ:
Офісом Генерального прокурора 08 вересня 2021 року подано до Верховного Суду касаційну скаргу.
Ухвалою Верховного Суду від 30 вересня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою  Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 лютого 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі.
ОСОБА_1 подав до Верховного Суду клопотання про закриття касаційного провадження у справі підставі п. 2 ч. 1 ст. 339 КАС України.
В обґрунтування клопотань позивачем зазначається, що на підтвердження своїх повноважень Цимбалістим Т. О. надана довіреність яка свідчить про право підписання касаційної скарги в межах повноважень передбачених лише інститутом представництва, а не інститутом самопредставництва. Разом з тим інших документів про те, що Цимбалістий Т.О. є особою уповноваженою підписати та подавати касаційну скаргу не додано. 
Також скаржник посилається на те, що Цимбалістий Т.О. не мав права подавати касаційну скаргу, оскільки не брав участі у її судовому розгляді.
Позивач вважає, що так як Наказом Генерального прокурора від 25.02.2021 №49 «Про надання права представляти інтереси офісу Генерального прокурора в судах України в порядку самопредставництва» Т. Цимбалістого уповноважено представляти інтереси Офісу Генерального Прокурора в судах України, у т.ч. з правом підписання, подання процесуальних документів, то ці обставини свідчать про те, що відповідачем визнано факт необхідності організації належного представництва шляхом надання належних доказів на підтвердження повноважень.
Розглянувши вказані клопотання про закриття касаційного провадження, колегія суддів зазначає таке.
Частинами першою, третьою та четвертою статті 55 КАС України встановлено, що сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника.
Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника.
Відповідно до підпункту 19 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", положення цього Кодексу застосовуються з урахуванням підпункту 11 пункту 16-1 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України.
30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 02 червня 2016 року №1401-VIII.
Відповідно до змін розділ XV "Перехідні положення" Основного Закону України було доповнено пунктом 11, який передбачає, що представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року (абзац перший пункту). Представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюватиметься з 1 січня 2020 року (абзац другий пункту). 
Водночас, пунктом 11 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України врегульовані саме питання представництва. Про "самопредставництво" в Конституції України не йдеться, воно передбачено лише відповідними положеннями процесуальних кодексів.
За загальним правилом право на самопредставництво юридичної особи - це право одноосібного виконавчого органу (керівника) чи голови колегіального виконавчого органу діяти від імені такої особи, представляючи її інтереси в силу закону, статуту, положення.
Разом з тим, змінами, внесеними до КАС України Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення можливостей самопредставництва в суді органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб незалежно від порядку їх створення" від 18 грудня 2019 року № 390-IX розширено випадки самопредставництва юридичної особи, суб`єкта владних повноважень і визначено, що "юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені" та визначено перелік документів, що можуть підтвердити відповідні повноваження: закон, статут, положення, трудовий договір (контракт). 
З аналізу цієї норми закону вбачається, що допуск особи до участі у справі та визнання належно вчиненими будь-яких інших з переліку передбачених статтею 44 КАС України процесуальних прав можливий за умови сукупної наявності обох цих умов. Отже, для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (суб`єкта владних повноважень без права юридичної особи) без додаткового уповноваження.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 липня 2020 року у справі №  9901/39/20 виклала наступну правову позицію.
Так, Великою Палатою Верховного Суду встановлено, що у справі № 9901/39/20 клопотання про зупинення провадження у справі підписано головним спеціалістом відділу представництва інтересів ВРП у судах.
На підтвердження своїх повноважень головним спеціалістом відділу представництва інтересів ВРП у судах надано належним чином завірені копії: наказу ВРП від 24 березня 2017 року № 68-к «Про переведення»;          рішення ВРП від 23 березня 2017 року № 579/0/15/17 «Про затвердження Положення про секретаріат Вищої ради правосуддя» з відповідним Положенням; Положення про правове управління секретаріату Вищої ради правосуддя; Положення про відділ представництва інтересів Вищої ради правосуддя в судах правового управління секретаріату Вищої ради правосуддя; Положення про відділ нормативно-правової роботи та підготовки проектів консультативних висновків правового управління секретаріату Вищої ради правосуддя; посадової інструкції головного спеціаліста відділу представництва інтересів Вищої ради правосуддя в судах правового управління Вищої ради правосуддя; посадової інструкції головного спеціаліста відділу нормативно-правової роботи та підготовки проектів консультативних висновків правового управління секретаріату Вищої ради правосуддя.
Також Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що пунктом 2.2 Положення про відділ передбачено, що відділ представництва інтересів ВРП у судах правового управління секретаріату ВРП здійснює представництво (самопредставництво) ВРП, Комісії з питань вищого корпусу державної служби в системі правосуддя та членів ВРП в судах під час розгляду судових справ, в органах державної влади та органах місцевого самоврядування України, підприємствах, установах і організаціях, а також міжнародних організаціях.
Таким чином, Велика Палата Верховного Суду оцінивши зміст документів, які були додані до клопотання про зупинення провадження у справі на підтвердження повноважень здійснення самопредставництва, в тому числі і Положення про відділ представництва інтересів Вищої ради правосуддя в судах правового управління секретаріату Вищої ради правосуддя, дійшла висновку про те, що вони є достатніми для підтвердження повноважень головного спеціаліста відділу представництва інтересів ВРП у судах на здійснення самопредставництва ВРП у суді під час розгляду цієї справи, у тому числі для подання зазначеного клопотання.
Відповідно до матеріалів касаційної скарги у цій справі, остання підписана представником Офісу Генерального прокурора Т. Цимбалістим.
На підтвердження своїх повноважень звернення до суду касаційної інстанції із касаційною скаргою останнім надано Положенням про Департамент представництва інтересів держави в судів Офісу Генерального прокурора, затвердженого наказом Генерального прокурора від 27 липня 2020 року; наказом Генерального прокурора від 27 липня 2020 року №1887ц, яким Т. Цимбалістого призначено на посаду прокурора відділу представництва інтересів органів прокуратури першого управління Департаменту представництва інтересів держави в суді Офісу Генерального прокурора, наказом Генерального прокурора від 27 липня 2020 року №336 про затвердження Положення про Департамент представництва інтересів в суді Офісу Генерального прокурора, а також довіреністю Генерального прокурора на представництво у судах Офісу Генерального прокурора від 04 серпня 2020 року.
Дослідивши вказані докази на підтвердження повноважень представника (самопредставника) Офісу Генерального прокурора, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до копії довіреності від 04 серпня 2020 року № 15/1/2-593-20 Генеральний прокурор І. Венедіктова уповноважує Цимбалістого Тараса Олеговича - прокурора відділу представництва інтересів органів прокуратури першого управління Департаменту представництва інтересів держави в суді Офісу Генерального прокурора, представляти в судах у цивільних, адміністративних, господарських справах Офіс Генерального прокурора, регіональні (обласні), місцеві (окружні) прокуратури, Генерального прокурора, інших посадових і службових осіб, які діють від імені органу прокуратури, що є стороною або третьою особою у справі. З цією метою Цимбалістому Т.О. делегуються права, передбачені статтями 43, 49, 52, 53, 58, 64, 424 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 44, 47, 49, 51, 55, 60, 362 Кодексу адміністративного судочинства України, статтями 42, 46, 49, 50, 56, 61, 321 Господарського процесуального кодексу України, у тому числі на повну або часткову відмову від позовних вимог, визнання позову, зміну предмета або підстав позову, укладання мирової угоди, оскарження рішень, постанов та ухвал суддів, подання заяв про перегляд судових рішень на нововиявленими та виключними обставинами, а також на засвідчення копій цієї довіреності.
Згідно із наказом Генерального прокурора від 27 липня 2020 року №1887ц Цимбалістого Тараса Олеговича призначено на посаду прокурора відділу представництва інтересів органів прокуратури першого управління Департаменту представництва інтересів держави в суді Офісу Генерального прокурора.
З аналізу положення частини третьої статті 55 КАС України вбачається, що суб`єкт владних повноважень може брати участь у справі через іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені, зокрема, відповідно до положення (самопредставництво суб`єкта владних повноважень).
Відповідно до пунктів 1, 2, 7 частини першої статті 9 Закону України «Про Прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII) Генеральний прокурор: представляє прокуратуру у зносинах з органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, особами, підприємствами, установами та організаціями, а також прокуратурами інших держав та міжнародними організаціями; організовує діяльність органів прокуратури України, у тому числі визначає межі повноважень Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур у частині виконання конституційних функцій; затверджує акти з питань щодо внутрішньої організації діяльності органів прокуратури, у тому числі щодо електронного документообігу.
Згідно з частиною другою статті 9 Закону № 1697-VII Генеральний прокурор видає накази з питань, що належать до його адміністративних повноважень, у межах своїх повноважень, на основі та на виконання Конституції і законів України.
Так, наказом Генерального прокурора від 27 липня 2020 року № 336 затверджено Положення про Департамент представництва інтересів держави в суді Офісу Генерального прокурора.
Згідно з абзацом 2 пункту 3 Положення № 336 основні завдання Департаменту є    організація та здійснення представництва в суді органів прокуратури, участі в розгляді судами справ, стороною або третьою особою в яких виступає прокуратура, її посадові та службові особи (самопредставництво).
Підпунктом 2.1. Положення встановлено, що до структури Департаменту входять, зокрема, відділ представництва інтересів органів прокуратури.
Відповідно до пункту 5.2.9 Положення № 336 прокурори відділу представництва інтересів органів прокуратури забезпечують участь у розгляді справ у цивільному, адміністративному та господарському судочинстві в порядку самопредставництва    Офісу Генерального прокурора (Генеральної прокуратури України), посадових і службових осіб, які діють від його (її) імені, Генерального прокурора, які є стороною або третьою особою, у справах за позовами Офісу Генерального прокурора (Генеральної прокуратури України) як юридичної особи в судах усіх інстанцій, розташованих у місті Києві, зокрема участь у судових засіданнях, організацію, підготовку та подання у таких справах відзивів на позовні заяви, відповідей на відзиви, пояснень, заяв, клопотань, заперечень, апеляційних, касаційних скарг, інших процесуальних документів, реалізацію інших прав і обов`язків, передбачених законодавством про адміністративне, господарське, цивільне судочинство, а також за дорученням керівництва Офісу Генерального прокурора - участь у таких справах, що розглядаються в інших регіонах.
Колегія суддів вважає, що приписами Положення № 336 передбачено повноваження прокурорів відділу представництва інтересів органів прокуратури здійснювати самопредставництво Офісу Генерального прокурора в тому числі у спосіб підготовки та подання касаційних скарг, що включає у себе право підписання таких касаційних скарг,    як складової частини у процесі оскарження судових рішень.
Таким чином, вважати, що касаційна скарга була підписана не уповноваженою на те особою, яка не мала право на її підписання, не знайшло свого підтвердження. При відкритті касаційного провадження, процесуальних перешкод які б не надавали такої можливості встановлено не було.
Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалі Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 27.01.2021 у справі №380/1662/20.
Статтею 339 КАС України передбачено випадки у яких суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, а саме якщо: після відкриття касаційного провадження особа, яка подала касаційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до касаційної скарги; після відкриття касаційного провадження виявилося, що касаційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати; після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
Враховуючи викладене, Суд відмовляє у задоволенні клопотань представника позивача про закриття касаційного провадження.
Керуючись статтями 248, 339, 340 КАС України, 
УХВАЛИВ
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про закриття касаційного провадження відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач:                                                                                          А.Г. Загороднюк

Судді:                                                                                                              Л.О. Єресько

                                                                                                              В.М. Соколов