Справа № 449/765/19                                Головуючий у 1 інстанції: Борняк Р.О. 
Провадження № 22-ц/811/336/22                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       28 червня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Ніткевича А.В., 
суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,
секретаря Матяш С.І.
з участю позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 – ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 21 грудня 2021 року в складі судді Борняка Р.О. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , Стрілківської сільської ради, Бібрської міської ради, відділу у Перемишлянському районі ГУ Держгеокадастру, Державного реєстратора виконавчого комітету Бібрської міської ради Поломаного В.Д., Державного реєстратора приватного нотаріуса Перемишлянського районного нотаріального округу Руда С.В., за участю третіх осіб ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання незаконним і скасування рішення, скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки об`єднану із цивільною справою за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,-
встановив:

У червні 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , Стрілківської сільської ради, Бібрської міської ради, відділу у Перемишлянському районі ГУ Держгеокадастру, Державного реєстратора виконавчого комітету Бібрської міської ради Поломаного В.Д., Державного реєстратора приватного нотаріуса Перемишлянського районного нотаріального округу Руда С.В. про визнання незаконним і скасування рішення, скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки.
Вимоги обґрунтовувала тим, що є власником будинковолодіння з відповідними господарськими спорудами та земельної ділянки, яка безпосередньо межує з будинком відповідачки ОСОБА_3 . До належного їй будинковолодіння існує єдиний заїзд, яким вона постійно користується. Враховуючи розташування проїзду та використання його для дорожнього сполучення, такий відноситься до земель загального користування, які не підлягають приватизації чи іншої передачі у приватну власність громадян, однак всупереч чинному законодавству відповідач ОСОБА_3 приватизувала такий. 
Зокрема, відповідачка ОСОБА_3 , успадкувавши від своєї матері будинок по АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці, що знаходилася у фактичному користуванні, без жодних документів, що посвідчують право власності на таку та вилучення земельної ділянки з комунальної власності громади села, за відсутності акту погодження меж земельної ділянки із суміжними землекористувачами, за відсутності будь-яких правових підстав та з грубим порушенням чинного законодавства, набула у власність земельну ділянку площею 0,2197 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 (кадастровий номер 4623387200:10:001:0160) та земельні ділянки площею 0,1594 га (кадастровий номер 4623387200:10:001:0161) та площею 0,0609 га (кадастровий номер 4623387200:10:001:0162) для ведення особистого селянського господарства. 
Листом Стрілківської сільської ради Перемишлянського району Львівської області від 03.12.2018 повідомлено про те, що рішенням сесії сільської ради ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). Після виготовлення ліцензованою проектною організацією технічної документації, сесія сільської ради відмовила ОСОБА_3 у затвердженні через те, що на актах погодження меж були відсутні підписи суміжних землекористувачів. 
ОСОБА_3 звернулася із позовною заявою до Перемишлянського районного суду Львівської області і постановою Перемишлянського районного суду Львівської області 07 березня 2017 року задоволено позов ОСОБА_3 до Стрілківської сільської ради Перемишлянського району Львівської області, визнано протиправною бездіяльність Стрілківської сільської ради щодо затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_3 та зобов`язано Стрілківську сільську раду затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_3 , що в с. Малі Ланки (Стрілківська сільська рада) Перемишлянського району Львівської області, кадастрові номери 4623387200:10:001:0160,4623387200:10:001:0161,4623387200:10:001:0162. 
У подальшому, на виконання постанови Перемишлянського районного суду Львівської області від 07 березня 2017 року Стрілківська сільська рада Перемишлянського району Львівській області прийняла рішення за № 343 від 26 липня 2017 року, згідно якого затверджено технічну документацію щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_3 , жительки АДРЕСА_1 , передано у власність гр. ОСОБА_3 земельні ділянки: площею 0,2197 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 (кадастровий номер 4623387200:10:001:0160); площею 0,1594 га (кадастровий номер - 4623387200:10:001:0161), площею 0,0609 га (кадастровий номер - 4623387200:10:001:0162) для ведення особистого селянського господарства. 
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду 23 квітня 2019 року постанову Перемишлянського районного суду Львівської області від 07 березня 2017 року в адміністративній справі № 449/203/17 скасовано та провадження у справі закрито. 
Таким чином, оскільки рішення Стрілківською сільською радою № 343 від 26 липня 2017 року приймалося виключно на виконання постанови Перемишлянського районного суду Львівської області від 07 березня 2017 року, яка постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року скасована, а провадження у справі закрито, вважає, що це рішення сільської ради підлягає скасуванню як незаконне. 
Оскільки вирішення питань про погодження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі в межах населеного пункту, віднесено до виключної компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад, про що приймається рішення, а також враховуючи скасування судового рішення про зобов`язання затвердити вказану технічну документаці, вважає, що оскаржуваний акт органу місцевого самоврядування прийнято всупереч Конституції України та з порушенням земельного законодавства, а тому такий необхідно визнати незаконним та скасувати. 
Враховуючи те, що ОСОБА_8 здійснила державну реєстрацію права власності на земельні ділянки площею 0,2197 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 (кадастровий номер 4623387200:10:001:0160); площею 0,1594 га (кадастровий номер - 4623387200:10:001:0161), площею 0,0609 га (кадастровий номер - 4623387200:10:001:0162) для ведення особистого селянського господарства, то така реєстрація відповідно до вимог чинного законодавства підлягає скасуванню. 
Крім цього, ОСОБА_3 у квітні 2019 року відчужила одну із спірних земельних ділянок в користь третьої особи, відтак підлягає визнанню недійсним і укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 договір дарування спірної ділянки, так як така незаконно набута відповідачкою у власність. 
Просила визнати незаконним та скасувати рішення 12 сесії 7 скликання Стрілківської сільської ради Перемишлянського району Львівської області від 26.07.2017 № 343 «Про затвердження технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на території Стрілківської сільської ради», рішення державного реєстратора виконавчого комітету Бібрської міської ради Перемишлянського району Львівської області Поломаного Володимира Дмитровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.08.2017 за індексним номером 36795122, згідно із яким зареєстровано право власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,1594 га для ведення особистого селянського господарства за кадастровим номером 4623387200:10:001:0161; рішення державного реєстратора виконавчого комітету Бібрської міської ради Перемишлянського району Львівської області Поломаного Володимира Дмитровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.08.2017 за індексним номером 36794796, згідно із яким зареєстровано право власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0609 га для ведення особистого селянського господарства за кадастровим номером 4623387200:10:001:0162; рішення державного реєстратора виконавчого комітету Бібрської міської ради Перемишлянського району Львівської області Поломаного Володимира Дмитровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень обтяжень від 28.08.2017 за індексним номером 36794325, згідно із яким зареєстровано право власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,2197 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель за кадастровим номером 4623387200:10:001:0160; визнати недійсним договір дарування (серія та номер 326, посвідчений 12.04.2019 приватним нотаріусом Перемишлянського районного нотаріального округу Рудою Світланою Василівною) земельної ділянки площею 0,2197 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 , кадастровий номер 4623387200:10:001:0160, визнати недійсним та скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Перемишлянського районного нотаріального округу Рудої Світлани Василівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.04.2019 за індексним номером 46443874.
У листопаді 2019 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. 
Вимоги обгрунтовував тим, що є власником земельної ділянки кадастровий номер №4623387200:10:001:0160, будинку АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 перешкоджає встановленню твердих меж вказаної земельної ділянки та межової споруди, чим втручається у його право самостійно господарювати на своїй землі, на власний розсуд користуватися будинком та земельною ділянкою. Право власності на будинок АДРЕСА_1 набуто ним в дар від його матері ОСОБА_3 на підставі договору дарування № 325 від 12.04.2019 посвідченого приватним нотаріусом Перемишлянського районного нотаріального округу Рудою С.В. 
Крім цього, право власності на земельну ділянку для обслуговування будинку АДРЕСА_1 -Ланки набуто у дар від ОСОБА_3 на підставі договору дарування № 326 від 12.04.2019, посвідченого приватним нотаріусом Перемишлянського районного нотаріального округу Рудою С.В. Земельна ділянка кадастровий номер № 4623387200:10:001:0160 для обслуговування житлового будинку площею 0,2197 га зареєстрована в державному земельному кадастрі 02.12.2013 відділом Держземагенства у Перемишлянському районі на підставі технічної документації з землеустрою. 
Ділянка частково огороджена прозорою металевою сіткою. Під час складання технічної документації із землеустрою на вказану земельну ділянку фізичні позначки межі і межові знаки в кількості 26 штук передані на зберігання попередньому власникові ділянки ОСОБА_3 . Відповідач ОСОБА_1 є власником сусіднього будинку АДРЕСА_1 і суміжним землекористувачем. Право власності на будинок набула в спадок після смерті батька ОСОБА_9 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Право власності на будинок зареєстровано, в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.11.2016 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер № 32562682 від 25.11.2016. 
Земельна ділянка для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 позначена на кадастровому плані земельної ділянки кадастровий номер 4623387200:10:001:0160 (Витяг з ДЗК № НВ -460082206013) лінією А-Б, була визначена межовими знаками. Як зазначено у витязі з ДЗК відомості про обмеження прав у використанні земельної ділянки в Державному земельному кадастрі не зареєстровані. 
Відповідачка знищила межові знаки земельної ділянки кадастровий номер №4623387200:10:001:0160 по лініях Д-Е, Е-А, А-Б та перешкоджає у встановленні на вказаних лініях твердих меж, межових знаків та межової споруди. Попередній власник ділянки ОСОБА_3 намагалася порозумітися з відповідачем на основі принципу непорушності права власності, добросусідства, відновлення меж і межових знаків відповідно до даних земельно-кадастрової документацїї, однак відповідач заперечує. Вказані дії відповідача унеможливлюють для нього огородження ділянки і створюють умови безперешкодного і безконтрольного користування своєю земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку сторонніми особами на їх розсуд, в тому числі мешканцями будинку АДРЕСА_3 належного відповідачу, що є втручанням у право вільного володіння своїм майном та в приватне життя.
З приводу перешкоджання відповідача у встановленні твердих меж та зведенні огорожі, з метою їх встановлення(відновлення) попередній власник будинку та земельної ділянки ОСОБА_3 серед іншого зверталася із заявами до Управління з охорони земель Головного управління Держгеокадастру України у Львівській області, Стрілківської сільської ради, Перемишлянський районний відділ Львівської регіональної філії ДП ЦЦЗК. Управління з охорони земель листом від 11.07.2018 № Х-1415/0-1233/6-18 надало роз`яснення про необхідність розгляду спору сільською радою. Стрілківська сільська рада листом від 16.05.2018 № 144 рекомендувала звернутися до суду, Перемишлянський районний відділ Львівської регіональної філії ДП ЦДЗК вказав на неможливість виконати роботи з землеустрою по відновленню меж, оскільки ОСОБА_1 знищує межові знаки. 18.06.2019 він звертався до Бібрської міської ради із заявою про сприяння відновленню межових знаків, у відповідь його також скеровано до суду. 
Звертає увагу, що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої документації із землеустрою. Отже, тверді межі і межові знаки належної йому ділянки мають бути відновлені згідно земельно-кадастрової документації, на підставі якої ділянки була зареєстрована в державному земельному кадастрі. 
Ухвалою Перемишлянського районного суду Львівської області від 04.03.2020 об`єднано в одне провадження цивільну справу № 449/1526/19 за позовом  ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою із справою № 449/765/19 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , Стрілківської сільської ради, відділу у Перемишлянському районі ГУ Держгеокадастру, Державного реєстратора виконавчого комітету Бібрської міської ради Поломаного В.Д., Державного реєстратора – приватного нотаріуса Перемишлянського районного нотаріального округу Руда С.В. про визнання незаконним і скасування рішення, скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки та присвоїно справі № 449/765/19.
Оскаржуваним рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 21 грудня 2021 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , Стрілківської сільської ради, відділу у Перемишлянському районі ГУ Держгеокадастру, Державного реєстратора виконавчого комітету Бібрської міської ради Поломаного В.Д., Державного реєстратора – приватного нотаріуса Перемишлянського районного нотаріального округу Руда С.В. про визнання незаконним і скасування рішення, скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки – відмовлено.
Позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою – задоволено.
Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_5 у користуванні будинком за адресою: АДРЕСА_1 та земельною ділянкою кадастровий номер 4623387200:10:001:0160, а саме не чинити перешкоди та сприяти встановленню твердих меж, відновленню межових знаків і зведення огорожі вказаної ділянки згідно земельно-кадастрової документації.
Рішення суду оскаржила позивачка ОСОБА_1 , вважає рішення незаконним та таким, що підлягає скасуванню.
В апеляційній скарзі зазначає, що є власником будинковолодіння з відповідними господарськими спорудами та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Її будинковолодіння межує з будинком відповідача ОСОБА_5 , що розташоване на цій же вулиці під АДРЕСА_1 та яке він отримав у дар від своєї матері ОСОБА_3 .
Рішенням Стрілківської сільської ради Перемишлянського району Львівськох області № 343 від 26.07.2017 затверджено технічну документацію щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі ОСОБА_3 та передано у її власність земельні дялянки площею 0,2197 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 кадастровий номер 4623387200:10:001:0160, площею 0,1594 га кадастровий номер 4623387200:10:001:0161, площею 0,0609 га кадастровий номер 4623387200:10:001:0162 для ведення особистого селянського господарства.
У подальшому, земельну дялянку площею 0,2197 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 кадастровий номер 4623387200:10:001:0160 ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_5 (договір дарування від 19.04.2019).
Стверджує, що відповідним рішенням ОСОБА_3 оформлено право власності на земельну ділянку, яка є єдиним заїздом до її будинковолодіння, яким постійно користується, тобто порушується її право на вільний проїзд до будинковолодіння.
При цьому, такий проїзд відноситься до земель загального користування, які не підлягають приватизації чи передачі у власність громадянам.
Покликається на відсутність при проведенні приватизації акту погодження меж земельної ділянки із суміжними землекористувачами.
Звертає увагу на судові рішення у справі № 449/131/14 за позовом ОСОБА_3 про визнання права власності на земельні ділянки, де апеляційним судом скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
При цьому, апеляційним судом встановлено наявність проїзду на приватизованих згідно рішення Стрілківської сільської ради № 343 від 26.07.2017 земельних ділянках так і неможливість передачі у власність таких земельних ділянок.
Також, суд не врахував, що підставою прийняття рішення Стрілківської сільської ради № 343 від 26.07.2017 була постанова Перемишлянського районного суду Львівської області від 07 березня 2017 року у справі 449/203/17, однак така скасована постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року, а провадження у справі закрито.
Окремо зазначає, що висновок експерта № 010/21 від 19.02.2021 є неналежним та недопустимим доказом та не міг бути прийнятим судом, оскільки такий поданий з порушенням встановлених судом та законом строків, а будь які поважні причини пропуску строків, які перешкоджали ОСОБА_5 звернутися до експертів раніше, чи своєчасно просити суд про призначення експертизи, відсутні.
Крім цього, відповідні аркуші у такому виконані іноземною мовою, відтак подання такого висновку порушує принцип провадження судочинства державною мовою.
Також, не погоджується із змістом та викладом висновку експерта, який на її думку дав оцінку підставності позовних вимог та оцінку тому, що проїзд влаштовано через приватне землекористування.
Зазначаючи про невідповідність будівельним нормам спірного проїзду та недостатність для проїзду, у тому числі пожежних машин, експерт не враховує, що це єдиний проїзд до будинковолодіння, відтак можливість доїхати до такого пожежній машині в інший спосіб, відсутня в принципі. 
Звертає увагу на те, що за наявності вищещащначених підстав для задоволення її позову, не може бути задоволений позов ОСОБА_5 , оскільки земельна ділянка, про усунення перешкод у користуванні якої він просить, не може йому належати.
Вважає, що суд допустив порушення таємниці нарадчої кімнати, оскільки з часу видалення у нарадчу кімнату та до ухвалення оскаржуваного рішення, розглянув ряд справ з постановленням відповідних судових рішень (справи № 449/1701/21, № 449/1707/21, № 449/1712/21, 449/1714/21, 449/1127/21).
Просить скасувати рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 21 грудня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1 , а у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити.
19.04.2021 на адресу апеляційного суду надійшов відзив представника ОСОБА_3 – ОСОБА_4 на апеляційну скаргу, у якому представник покликається на відповідні обставини справи та норми матеріального права, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх учасників справи, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу необхідно задовольнити частково виходячи із такого.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що відсутність Акту погодження меж у землевпорядній документації не може бути підставою для відмови органом Держгеокадастру у затвердженні проекту відведення земельної ділянки, при цьому згідно висновку експерта № 010/21 від 19.02.2021, розміщення проїзду (заїзду, автомобільної дороги) загального користування з АДРЕСА_1 через земельну ділянку кадастровий номер 4623387200:10:001:0160 (на якій розсташований будинок та господарські будівлі ОСОБА_5 по АДРЕСА_3 ), в умовах існуючої забудови до суміжних земельних ділянок по АДРЕСА_3 (без кадастрового номеру) та по АДРЕСА_3 (кадастровий номер 4623387200:10:001:0071), а також до земельної ділянки по АДРЕСА_3 (кадастровий номер 4623387200:10:001:0074) з дотриманням будівельних норм з 1930 року до часу виконання експертизи – неможливе, тому врахувавши зазначене суд відмовив у задоволенні первісної позовної заяви.
При цьому, врахувавши, що ОСОБА_5 є власником земельної ділянки кадастровий номер 4623387200:10:001:0160, площею 0,2197 га, яка розсташована в АДРЕСА_1 та власником житлового будинку в АДРЕСА_1 , однак відновити межі земельних ділянок в натурі Перемишлянським районним відділом Центру ДЗК неможливо, оскільки ОСОБА_1 знищує межові знаки які були встановлені інженером землевпорядником Центру ДЗК, а саме які фіксували захват земельної ділянки за кадастровим номером 4623387200:10:001:0160 ОСОБА_3 , суд дійшо висновку, що зустрічна позовна заява підлягає до задоволення.
Розглядаючи даний спір та перевіряючи законність оскаржуваного рішення згідно вимог ЦПК України, судова колегія виходить з такого.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, ЗК України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.
Частиною 4 ст. 13 Конституції України передбачено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом. Основний Закон України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону (ст. 41).
Згідно із ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Відповідно до ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
Частиною 1 ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України).
Судом встановлено наступні юридичноно значимі факти та відповідні їм правовідносини.
Позивачці  ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок в АДРЕСА_3 (т.1 а.с. 242).
Право власності ОСОБА_1 набула на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.11.2016 після смерті свого батька ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 29).
При цьому, відповідач  ОСОБА_5 є власником земельної ділянки кадастровий номер 4623387200:10:001:0160, площею 0,2197 га, яка розсташована в АДРЕСА_1 та власником житлового будинку в АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 237-241).
Вказані будинковолодіння межують між собою, а правовідносини між їх власниками та з приводу існування цих об`єктів цивільних прав врегульовані, у тому числі відповідними судовими рішеннями.
Так, постановою Перемишлянського районного суду Львівської області від 07 березня 2017 року, справа № 449/203/17, задоволено позов ОСОБА_3 до Стрілківської сільської ради Перемишлянського району Львівської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Визнано протиправною бездіяльність Стрілківської сільської ради щодо затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_3 .
Зобов`язано Стрілківську сільську раду затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_3 , що в с. Малі Ланки (Стрілківська сільська рада) Перемишлянського району Львівської області, кадастрові номери 4623387200:10:001:0160,4623387200:10:001:0161,4623387200:10:001:0162 (т. 1 а.с. 39-40).
У подальшому, рішенням Стрілківської сільської ради Перемишлянського району Львівській області №343 від 26 липня 2017 року, затверджено технічну документацію щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_3 , жительки АДРЕСА_1 та передано у власність гр. ОСОБА_3 земельні ділянки: площею 0,2197 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 (кадастровий номер 4623387200:10:001:0160); площею 0,1594 га (кадастровий номер - 4623387200:10:001:0161), площею 0,0609 га (кадастровий номер - 4623387200:10:001:0162) для ведення особистого селянського господарства (т. 1 а.с. 41).
Колегія суддів погоджується із тим, що рішення Стрілківської сільської ради Перемишлянського району Львівській області №343 від 26 липня 2017 року прийнято, зокрема, на виконання постанови Перемишлянського районного суду Львівської області від 07 березня 2017 року і таким затверджено технічну документацію щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та передано у власність ОСОБА_3 відповідні земельні ділянки.
Разом з цим, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року, постанову Перемишлянського районного суду Львівської області від 07 березня 2017 року (адміністративна справа № 449/203/17) скасовано за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка не брала участі у цій справі та провадження у справі закрито (т. 1 а.с. 21-24).
Вважаючи порушеним своє право власності на земельну ділянку, позивачка ОСОБА_1 свої доводи фактично зводить до того, що  ОСОБА_3 не погодила з нею, як з суміжним землекористувачем межі земельних ділянок, відтак незаконно приватизувала спірні земельні ділянки, оскільки вирішення питань про погодження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі в межах населеного пункту, віднесено до виключної компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад, про що приймається рішення, а також враховуючи скасування судового рішення про зобов`язання затвердити вказану технічну документацію, оскаржуваний акт органу місцевого самоврядування, як і державну реєстрацію необхідно визнати незаконними та скасувати. У зв`язку із незаконністю набуття у власність, а у подальшому із відчуженням ОСОБА_3 однієї із спірних земельних ділянок у користь третьої особи, підлягає визнанню недійсним і укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 договір дарування спірної ділянки.
Натомість, ОСОБА_5 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, оскільки має у власності будинок АДРЕСА_1 , який набуто ним у дар від матері ОСОБА_3 на підставі договору дарування № 325 12.04.2019, а також земельну ділянку кадастровий номер 4623387200:10:001:0160, однак ОСОБА_1 перешкоджає встановленню твердих меж вказаної земельної ділянки та межової споруди чим втручається у його право самостійно господарювати на своїй землі, на власний розсуд користуватися будинком та земельною ділянкою. 
Перевіряючи підставність вимог учасників спірних правовідносин, зазначені у доводах позовних заяв та апеляційної скарги, оскільки задоволення одних виключає можливість задоволення інших, а також законність оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить із такого.
Відповідно до вимог частин першої, другої статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статті 122 цього кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.
У статті 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.
Погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Непідписання суміжним власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.
Аналогічний за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 580/168/16-ц (провадження № 61-19526сво18), у постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 703/183/15-ц (провадження № 61-19984св18).
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що факт відсутності Акту погодження меж у землевпорядній документації не може стати підставою для відмови органом Держгеокадастру у затвердженні проекту відведення земельної ділянки та не може призводити до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації.
При цьому, власне відсутність підписів (погоджень) суміжних землекористувачів технічної документації, яка була розроблена для ОСОБА_3 , була причиною звернення останньої до суду у справі № 449/203/17.
В свою чергу, сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій-сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (ст.79-1 ЗК Укораїни).
Відповідно до ч. 2 ст. 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Статтею 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. 
Відповідно до частин першої та другої статті 55 Закону України «Про землеустрій» від 22 травня 2003 року № 858-IV встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.
Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Згідно із статтею 198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану.
Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі земельних ділянок у власність чи в користування. Встановлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питань, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.
Відповідно до частин 1-3 ст. 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.
У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом (частина п`ята статті  158 ЗК України).
У матеріалах справи наявна технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_3 надана відділом Держгеокадастру у Перемишлянському районі на запит адвоката позивачки ОСОБА_10 (т. 1 а.с. 32-41).
Крім цього, позивачкою надано і технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_9 (т. 1 а.с. 42-54).
З матеріалів справи вбачається, що ще у 2010 році між батьком позивачки ОСОБА_9 та відповідачкою ОСОБА_3 , як суміжними землекористувачами існували непорозуміння з приводу проїзду до відповідних ділянок, згідно складеного Акту від 15.11.2010 згоди щодо облаштування проїзду не досягнуто, при цьому встановлено, що рішення Стрілківської сільської ради № 117 від 07.09.2010 щодо облаштування проїзду не погоджувалося із суміжними землекористувачами (т. 1 а.с. 114, 115).
Власне вказаним рішенням Стрілківської сільської ради № 117 від 07.09.2010 сільська рада вирішила перенести заїзд, який проходить по центральній частині подвір`я ОСОБА_3 , жительки АДРЕСА_1 в інше місце, а саме на початок присадибної ділянки перед житловим будинком шириною 3,00 м (враховуючи поворот – ширина збільшується).
17.12.2010 на рішення Стрілківської сільської ради № 117 від 07.09.2010 прокурор вніс протест і таке, рішенням Стрілківської сільської ради № 132 від 08.10.2014 скасоване (т. 1.а.с. 116-118).
Відповідно до п. «г» та п. «е» ч. 1 ст. 91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.
Згідно із ч. 1 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю.
Зокрема, у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.
При цьому, до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо) (п. а ч. 4 ст. 83 ЗК України).
Враховуючи наведене, для висновку про можливість передачі землі у приватну власність необхідно фактично з`ясувати наявність у складі такої земельної ділянки проходу або проїзду, яка має статус землі загального користування.
У цьому контексті не може залишитися поза увагою суду те, що у 2014 році ОСОБА_3 зверталася до суду з позовом до Стрілківської сільської ради, третя особа Реєстраційна служба Перемишлянського районного управління юстиції, про визнання права власності на земельні ділянки.
Так, рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 03 березня 2014 року, справа № 449/131/14 позов ОСОБА_3 до Стрілківської сільської ради, третя особа Реєстраційна служба Перемишлянського районного управління юстиції про визнання права власності на земельні ділянки задоволено.
Визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку загальною площею 0,44 га, з яких: 0609 га та 0,1594 га призначені для ведення особистого селянського господарства та 0,2197 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, які розташовані на території Стрілківської сільської ради в с. Малі Ланки Перемишлянського району Львівської області.
При цьому, рішенням Апеляційного суду Львівської області від 02.12.2014 рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 03 березня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким упозові ОСОБА_3 до Стрілківської сільської ради, третя особа Реєстраційна служба Перемишлянського районного управління юстиції про визнання права власності на земельні ділянки загальною площею 0,44 га, з яких: 0609 га та 0,1594 га призначені для ведення особистого селянського господарства та 0,2197 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, які розташовані на території Стрілківської сільської ради в с. Малі Ланки Перемишлянського району Львівської області – відмовлено повністю.
Зокрема, оскаржуючи рішення суду Стрілківська сільська рада покликалася на те, що таке ухвалено без врахування наявності з 1958 року заїзду до господарств ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , тому просила змінити рішення та визнати право власності за позивачкою з урахуванням існуючого заїзду до відповідних господарств.
За змістом частини другої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.
Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14 (провадження № 12-144гс18) зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.
Так, у межах справи № 449/131/14 апеляційним судом встановлено, що мати позивачки, не набувши права власності на земельні ділянки на законних підставах до смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , не могла включити їх до спадкового майна, тому позивачка не набула право власності на ці земельні ділянки у порядку спадкування, при цьому зазначала про своє право на приватизацію земельних ділянок, якими користувалась її мати.
Крім цього, апеляційний суд врахувавши розташування проїзду та використання його для дорожного сполучення з трьома господарствами, дійшов висновку про віднесення спірної земельної ділянки, яка є заїздом для кількох землекористувачів, до земель загального користування, які не підлягають приватизації чи іншій передачі у приватну власність громадян.
Рішення Апеляційного суду Львівської області від 02.12.2014 набрало законної сила та у касаційному порядку, зокрема щодо мотивів відмови у позові, не оскаржувалося.
Колегія суддів виходить із безумовної преюдиційності фактів встановлених у цій справі для спірних правовідносин, а будь які протилежні доводи учасників справи є безпідставними та необґрунтованими.
Верховний Суд в постанові від 25 березня 2020 року у справі № 127/14758/18 вказав, що вимагати усунення перешкод у користуванні проїздом, зокрема шляхом визнання недійсними та скасування рішення органу місцевого самоврядування і виданих на його підставі правовстановлюючих документів на земельну ділянку, позивач (фізична особа) може у тому випадку, якщо внаслідок цього порушується його право на користування таким проїздом.
Таким чином, враховуючи наявність на земельній ділянці відповідача ОСОБА_5 проїзду загального користування та факт скасування постанови Перемишлянського районного суду Львівської області від 07.03.2017, яка передувала та була передумовою прийняття рішення Стрілківської сільської ради № 343 від 26.07.2017, колегія суддів приходить висновку про підставність вимог позивачки ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення 12 сесії 7 скликання Стрілківської сільської ради Перемишлянського району Львівської області від 26.07.2017 № 343 «Про затвердження технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на території Стрілківської сільської ради» в частині передання у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,2197 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 (кадастровий номер 4623387200:10:001:0160, оскільки саме на цій земельній ділянці розташуваний проїзд, який використовується для дорожнього сполучення з трьома господарствами, в тому числі господарства ОСОБА_1 .
Також, судом встановлено, що відповідно до договору дарування номер 326, який посвідчений 12.04.2019 приватним нотаріусом Перемишлянського районного нотаріального округу Рудою Світланою Василівною, ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,2197 га кадастровий номер 4623387200:10:001:0160, цілове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 46443874 від 12.04.2019. 
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України ). Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України тависвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.
Згідно із ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. 
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Враховуючи доведеність вимог про необхідність скасування у відповідній частині рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого дарувальник ОСОБА_3 набула у власність земельну ділянку, тобто встановлену незаконність такого юридичного факту, договір дарування спірної земельної ділянки від 12.04.2019 підлягає визнанню недійсним, у зв`язку з неможливістю останньою розпоряджатися відповідним об`єктом цивільних прав. 
Положенням ч. 2 ст. 334 ЦК України встановлено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»(далі Закон) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно із абз. 3 ч. 3 ст. 26 цього закону ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
З метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
У постановах Верховного Суду, наприклад, від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від 23 червня 2020 року у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 07 квітня 2021 року у справі № 640/12313/19-ц, від 07 квітня 2021 року у справі № 465/7960/18-ц, вже висловлено позицію щодо правильного застосування абзацу 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Як вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 звернулася, у тому числі з вимогою про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.04.2019, згідно з яким право власності на земельну ділянку кадастровий номер 4623387200:10:001:0160 заєстровано за ОСОБА_5 , тому задоволення такої вимоги необхідне для повного та ефективного відновлення прав позивачки.
Не спростовує зазначених висновків суду і покликання на висновок експерта №010/21 від 19.02.2021, яким встановлено, що розміщення проїзду (заїзду, автомобільної дороги) загального користування з АДРЕСА_1 через земельну ділянку кадастровий номер 4623387200:10:001:0160 (на якій розсташований будинок та господарські будівлі ОСОБА_5 по АДРЕСА_3 ), в умовах існуючої забудови до суміжних земельних ділянок по АДРЕСА_3 (без кадастрового номеру) та по АДРЕСА_3 (кадастровий номер 4623387200:10:001:0071), а також до земельної ділянки по АДРЕСА_3 (кадастровий номер 4623387200:10:001:0074) з дотриманням будівельних норм з 1930 року до часу виконання експертизи – неможливе, оскільки в силу вимог ч. 2 ст. 102 ЦПК України предметом висновку експерта не можуть бути питання права.
Крім цього, не може залишитися поза увагою суду і те, що експерти ТзОВ «Гал-світ» не повідомлялися про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов”язків, передбачених ст.ст. 384, 385 КК України,лише зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність по ст. 384 КК України, відтак враховуючи те, що такий був поданий з порушенням встановлених судом та законом строків, а будь які поважні причини пропуску строків, які перешкоджали ОСОБА_5 звернутися до експертів раніше, чи своєчасно просити суд про призначення експертизи, останній суду не надав, колегія суддів критично оцінює такий висновок експерта.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України»   зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії»   ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії»   (рішення від 17 липня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
У пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004   у справі №1-33/2004 зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі. Також Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003   у справі № 1-12/2003   наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Суд згідно з принципом «jura novit curia» (суд знає закони) під час розгляду справи самостійно перевіряє доводи сторін щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення таких.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Виходячи з викладеного, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 та вважає такі частково підставними, що має наслідком скасування оскаржуваного рішення та ухваленного нового по суті спору шляхом часткового задоволення позовних вимог останньої та визнання незаконним і скасування рішення 12 сесії 7 скликання Стрілківської сільської ради Перемишлянського району Львівської області від 26.07.2017 № 343 «Про затвердження технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на території Стрілківської сільської ради» в частині передання у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,2197 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 (кадастровий номер 4623387200:10:001:0160, визнання недійсним договору дарування спірної земельної ділянки від 12.04.2019 та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.04.2019 згідно з яким право власності на земельну ділянку кадастровий номер 4623387200:10:001:0160 заєстровано за ОСОБА_5 .
При цьому, позовні вимоги про визнання незаконним і скасування рішення 12 сесії 7 скликання Стрілківської сільської ради Перемишлянського району Львівської області від 26.07.2017 № 343 «Про затвердження технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на території Стрілківської сільської ради» в частині передання у власність ОСОБА_3 земельних ділянок площею 0,1594 га (кадастровий номер - 4623387200:10:001:0161), площею 0,0609 га (кадастровий номер - 4623387200:10:001:0162) для ведення особистого селянського господарства, визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора виконавчого комітету Бібрської міської ради Перемишлянського району Львівської області Поломаного Володимира Дмитровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.08.2017 за індексним номером 36795122, згідно із яким зареєстровано право власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,1594 га для ведення особистого селянського господарства за кадастровим номером 4623387200:10:001:0161, а також рішення державного реєстратора виконавчого комітету Бібрської міської ради Перемишлянського району Львівської області Поломаного Володимира Дмитровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.08.2017 за індексним номером 36794796, згідно із яким зареєстровано право власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0609 га для ведення особистого селянського господарства за кадастровим номером 4623387200:10:001:0162, до задоволення не підлягають, оскільки, як зазначено вище, проїзд, який використовується для дорожнього сполучення, в тому числі із господарством позивачки ОСОБА_1 , знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер 4623387200:10:001:0160, відтак передання у власність ОСОБА_3 земельних ділянок площею 0,1594 га (кадастровий номер - 4623387200:10:001:0161), площею 0,0609 га (кадастровий номер - 4623387200:10:001:0162) для ведення особистого селянського господарства, права та інтерси позивачки не порушує.
Також, колегія суддів звертає увагу, шо задоволення у відповідній частині позовних вимог ОСОБА_1 виключає можливість задоволення позовних вимог ОСОБА_5 , відтак у задоволенні позовних вимоги останнього про зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_5 у користуванні будинком за адресою: АДРЕСА_1 та земельною ділянкою кадастровий номер 4623387200:10:001:0160, а саме не чинити перешкоди та сприяти встановленню твердих меж, відновленню межових знаків і зведення огорожі вказаної ділянки згідно земельно-кадастрової документації необхідно відмовити.
Окремо колегія суддів звертає увагу на доводи апеляційної скарги щодо порушення місцевим судом таємниці нарадчої кімнати.
Зокрема, позивачка стверджує, що з часу видалення у нарадчу кімнату 17.12.2021 та до ухвалення оскаржуваного рішення 21.12.2021, суд розглянув ряд справ з постановленням відповідних судових рішень (справи № 449/1701/21, № 449/1707/21, № 449/1712/21, 449/1714/21, 449/1127/21), на підтвердження чого подала копії судовх рішень із сайту ЄДРСР.
Згідно із статтею 245 ЦПК України,під час ухвалення судового рішення ніхто не має права перебувати в нарадчій кімнаті, крім складу суду, який розглядає справу. Під час перебування в нарадчій кімнаті суддя не має права розглядати інші судові справи. Судді не мають права розголошувати хід обговорення та ухвалення рішення у нарадчій кімнаті.
При цьому порушення порядку перебування суддів у нарадчій кімнаті в юридичному розумінні не є синонімом порушення таємниці наради суддів, оскільки не завжди формальне порушення положень статей 245, 268 ЦПК України є таким, що завдає шкоди цілям, для яких існує інститут таємниці наради суддів.
Норми чинного ЦПК України не містять законодавчої дефініції «таємниця нарадчої кімнати», однак відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», незалежність судді забезпечується порядком здійснення правосуддя, визначеним процесуальним законом, таємницею ухвалення судового рішення (ст. 48 ч. 5 п. 4 Закону); суддя зобов`язаний не розголошувати відомості, які становлять таємницю, що охороняється законом, у тому числі таємницю нарадчої кімнати і закритого судового засідання (ст. 56 ч. 7 п. 5 Закону); передбачено можливість притягнення судді до дисциплінарної відповідальності в порядку дисциплінарного провадження в разі розголошення суддею таємниці, що охороняється законом, у тому числі таємниці нарадчої кімнати, або інформації, що стала відомою судді під час розгляду справи у закритому судовому засіданні (ст. 106 ч. 1 п. 5 Закону).
Отже, таємниця нарадчої кімнати є охоронюваною законом.
Відповідно до частини першої статті 244 ЦПК України, після судових дебатів суд виходить до нарадчої кімнати (спеціально обладнаного для ухвалення судових рішень приміщення) для ухвалення рішення, оголосивши орієнтовний час його проголошення.
Згідно із частинами першою та шостою статті 268 ЦПК України, рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення суду. У разі проголошення у судовому засіданні тільки вступної та резолютивної частин рішення суд повідомляє, коли буде складено повне рішення.
Як вбачається з матеріалів справи, розгляд даної цивільної справи проводився за присутності учасників справи, здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, при цьому видалившись до нарадчої кімнати 17.12.2021 о 10:53:25 суд не повернувся цього дня для проголошення вступної та резолютивної частини рішення, а проголосив таку лише 21.12.2021 без звукозапису, за відсутності учасників справи, при цьому перебуваючи у нарадчій кімнаті суд розглядав низку судових справ та постановляв судові рішення, що з урахуванням положень статті 245 ЦПК України, є порушенням таємниці наради суддів та не може залишатися поза увагою апеляційного суду (т. 2 а.с. 161-170).
При цьому, доводи апеляційної скарги про процесуальні порушення, на думку апелянта, допущені судом щодо розгляду заяви про відвід, на увагу не заслуговують, оскільки відповідні дії суду першої інстанції у цій частині відповідали вимогам ст. 40 ЦПК України, про відповідний порядок розгляду та необхідність подання письмової заяви про відвід стороні позивача було відомо, що вбачається із протоколу судового засідання від 04.03.2021, у якому власне з цих підстав судом було оголошено перерву (для подання стороною заяви про відвід) та слідує із самої ухвали суду про відмову в задоволенні такого відводу.
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України 
Відповідно до положень ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,  суд, -
постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 21 грудня 2021 року – скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , Стрілківської сільської ради, Бібрської міської ради, відділу у Перемишлянському районі ГУ Держгеокадастру, Державного реєстратора виконавчого комітету Бібрської міської ради Поломаного В.Д., Державного реєстратора приватного нотаріуса Перемишлянського районного нотаріального округу Руда С.В., за участю третіх осіб ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання незаконним і скасування рішення, скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки – задовольнити частково.
Визнати незаконним та скасувати рішення 12 сесії 7 скликання Стрілківської сільської ради Перемишлянського району Львівської області від 26.07.2017 № 343 «Про затвердження технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на території Стрілківської сільської ради» в частині передання у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,2197 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд кадастровий номер 4623387200:10:001:0160, в АДРЕСА_1 . 
Визнати недійсним договір дарування номер 326, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , посвідчений 12.04.2019 приватним нотаріусом Перемишлянського районного нотаріального округу Рудою Світланою Василівною, земельної ділянки площею 0,2197 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 . 
Скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.04.2019, згідно з яким право власності на земельну ділянку кадастровий номер 4623387200:10:001:0160 заєстровано за ОСОБА_5 .
У задоволенні решти позовних  ОСОБА_1 – відмовити.
У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_5 у користуванні будинком за адресою: АДРЕСА_1 та земельною ділянкою кадастровий номер 4623387200:10:001:0160, а саме не чинити перешкоди та сприяти встановленню твердих меж, відновленню межових знаків і зведення огорожі вказаної ділянки згідно земельно-кадастрової документації – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3073 (три тисячі сімдесят три) гривень 60 копійок сплачений за подання позову та апеляційної скарги.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 29 червня 2022 року.

Головуючий:                                                                                 А.В. Ніткевич   

Судді:                                                                           С.М. Бойко

С.М. Копняк