ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2022 року
м. Хмельницький

Справа № 686/14565/21
Провадження № 22-ц/4820/748/22

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Філіпчук О.В.
за участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідачки ОСОБА_2 
розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу № 686/14565/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , подану її представником ОСОБА_2 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 червня 2021 року (суддя Приступа Д.І.) про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,
Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та представника учасника справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

В травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив суд визнати будинок та земельну ділянку, що знаходяться по АДРЕСА_1 спільним майном подружжя та стягнути з ОСОБА_3 вартість Ѕ частини будинку у розмірі 1 702 112 грн.
Одночасно із позовною заявою, ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій зазначав, що вищевказане майно є спільною власністю подружжя і предметом спору, а відповідачка по справі вчинила дії, спрямовані на відчуження спірного майна, знявши при цьому з реєстрації місця проживання спільних дітей сторін та позивача. На думку ОСОБА_1 , існує небезпека заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в цій справі і захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. Крім того, як вказує заявник, наявні ознаки протиправності бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
       Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 просив суд заборонити вчиняти будь-які реєстраційні чи нотаріальні дії відносно об`єкта нерухомості: житлового будинку, загальною площею 271,1 м.кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
       Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 червня 2021 заяву задоволено. Заборонено вчиняти будь-які реєстраційні чи нотаріальні дії відносно об`єкту нерухомості: житлового будинку, загальною площею 271,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
Не погоджуючись із цією ухвалою суду, ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_2 , оскаржила її в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Так, апелянтка зазначає, що на доведення обставин, викладених в заяві, а саме самовільного зняття нею з реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей сторін, позивач будь-яких доказів не надав, на них не послався та взагалі не повідомив суду, чим доводяться такі обставини. ОСОБА_3 вказує, що твердження позивача про те, що в даному випадку існують ризики утруднення чи неможливості виконання судового рішення в разі задоволення позову судом, які визначені в статті 149 ЦПК в якості підстав для забезпечення позову, не обґрунтовані, доказів наявності таких ризиків суду не надано, на них ОСОБА_1 не послався та не повідомив суд про їх існування. 
Також, апелянтка посилається на те, що позивач вводить суд в оману та вказує обставини, які не відповідають дійсності і суперечать закону, зокрема п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ № 207 від 02.03.2016, адже без особистої письмової заяви позивача про його зняття з реєстрації за адресою АДРЕСА_1 , вона не могла б скасувати таку реєстрацію та без письмового дозволу позивача відповідачка також не могла б зняти їх малолітніх дітей з реєстрації за їх попереднім місцем проживання та зареєструвати їх за адресою АДРЕСА_2 . 
На думку ОСОБА_3 , у суду першої інстанції, на час вирішення заяви про забезпечення позову не було доказів існування обставин, наведених позивачем в заяві. А заява про забезпечення позову покликана створити тиск на неї та позбавити її можливості вільно розпоряджатися своєю власністю, в тому числі в інтересах дітей. ОСОБА_3 вказує, що позивач почав вимагати від неї, щоб вона половину вартості спірного будинку віддала йому, проте на такі вимоги вона не погодилась, тому ОСОБА_1 таємно від неї подав позов до суду та забезпечив накладення заборони про продаж спірного майна. І ці дії свідчать про зловживання позивачем своїми процесуальними правами, що відповідно до ст. 44 ЦПК України є неприпустимим. Судом першої інстанції також було проігноровано відсутність підстав для забезпечення позову та відсутність в заяві будь-яких доказів на підтвердження обставин, викладених в ній.
Апелянтка окремо наголошує, що наявність очевидних ознак протиправності бездіяльності суб`єкта владних повноважень, про які заявник стверджує в своїй заяві, нічим не обґрунтовано, зважаючи на те, що серед учасників цієї справи відсутній суб`єкт владних повноважень.
Враховуючи наведене, ОСОБА_3 просить суд скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.
       У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 погоджується із висновками суду першої інстанції та просить оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Позивач вказує, що в даному випадку існує небезпека заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення у цивільній справі, оскільки захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову, або для їх відновлення необхідно буде докладати значних зусиль та витрат, тому оскаржувана ухвала є обґрунтованою і законною. Позивачем у заяві про забезпечення позову наведено наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог і суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що в даному випадку відсутні підстави для відмови у забезпеченні позову, оскільки матеріали справи не містять доводів та аргументів, яким чином заборона вчиняти будь-які реєстраційні чи нотаріальні дії відносно предмету спору може завдати збитків відповідачці, а також в чому саме можуть полягати такі збитки.
       Представник відповідачки ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.
Позивач ОСОБА_1 проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просить оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
       Відповідачка ОСОБА_3 до суду не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку.
Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (частина перша статті 263 ЦПК України). 
Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам.
Судом встановлено, що предметом спору у цій справі є поділ майна подружжя: житлового будинку те земельної ділянки, що знаходяться по АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій вказував на реальну можливість відчуження відповідачкою спірного майна, чим можуть бути порушені його права, свободи та інтереси і невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених його прав або інтересів, за захистом яких він звернувся до суду. 
Задовольняючи вимоги заяви та забороняючи вчиняти реєстраційні чи нотаріальні дії відносно спірного житлового будинку АДРЕСА_1 , суд першої інстанції вірно керувався нормами частини другої статті 149 ЦПК України та враховуючи принцип співмірності виду забезпечення позову із заявленими позовними вимогами виходив з того, що захист прав, свобод та інтересів позивача може стати неможливим без вжиття відповідних заходів забезпечення позову. 
Такий висновок суду першої інстанції є обґрунтованим та відповідає вимогам закону.
Так, відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Згідно з частиною другою статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову: з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності повинна здійснюватись судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників процесу.
Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Виходячи із предмету позову ОСОБА_1 та із обставин справи і врахувавши принцип співмірності виду забезпечення позову із заявленими позовними вимогами і, що невжиття заходів забезпечення позову у виді заборони вчинення певних дій може утруднити чи унеможливити ефективний захист прав, свобод та інтересів позивача, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність підстав для забезпечення позову.
З огляду на вищенаведене та враховуючи факт визнання учасником справи і представником учасника справи наявності наміру ОСОБА_3 відчужити спірний будинок, не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про недоведеність позивачем обставин, що викладені у заяві про забезпечення позову. Адже мета забезпечення позову саме й полягає в недопущенні вчинення дій, направлених на ускладнення можливості виконання рішення суду, а твердження апелянти про необхідність надання доказів існування того, що ще не сталося і чому застосовані заходи мають запобігти, є безпідставними. І при вирішенні питання щодо забезпечення позову суд має враховувати, чи дійсно існує можливість вчинення таких дій, відтак чи заявлені ризики є реальними.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було взято до уваги факт зняття з реєстрації позивача за його ж заявою та факт зняття з реєстрації неповнолітніх дітей зі згоди позивача, судова колегія вважає, що ці доводи на законність оскаржуваної ухвали не впливають, адже встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 має намір відчужити спірне майно, що є предметом спору і яке позивач вважає спільним майном подружжя та просить його поділити.
Посилання в апеляційній скарзі на обставини наявності чи відсутності законних підстав для поділу конкретних об`єктів нерухомого майна, а саме: земельної ділянки та житлового будинку, зводяться до незгоди відповідачки із заявленими позовними вимогами, що підлягають доведенню під час судового розгляду і наразі не впливають на правильність оскаржуваної ухвали суду щодо розгляду заяви про забезпечення позову.
Твердження апелянтки про те, що дії позивача, які виразилися у зверненні до суду із позовом про поділ майна подружжя та із заявою про забезпечення позову є незаконним та штучними і направлені на створення ОСОБА_3 перешкод у розпорядженні особистою приватною власністю також не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, адже звернення до суду з позовом - це право позивача, що визначено Конституцією України та положеннями ЦПК України, а забезпечення позову в цивільному процесі є одним з інститутів цивільного процесу, що сприяє реалізації конституційних прав особи. 
Разом з тим, апеляційний суд погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала суду є немотивована, однак це процесуальне порушення не є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення та не призвело до невірного вирішення заяви ОСОБА_1 . 
Таким чином, зазначені вище доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та обґрунтовуються формальними міркуваннями. 
Оскаржувана ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права і підстави для її скасування в межах доводів апеляційної скарги відсутні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану її представником ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повне судове рішення складено 15 квітня 2022 року.

Судді                                          А.П. Корніюк

                                                І.В. П`єнта

О.І. Талалай