ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
30 травня 2022 року           справа №200/11894/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів:  Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 р.  у справі  № 200/11894/21 (головуючий І інстанції суддя Череповський Є.В.)  за позовом   ОСОБА_1  до  Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області,  Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язати вчинити певні дії,
                                             ВСТАНОВИВ:

14.09.2021 до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна ОСОБА_1 до відповідачів про   визнання неправомірним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганської області № 056750006872 від 10 вересня 2021 року про відмову йому в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути його заяву від 06 вересня 2021 року про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до частини 3 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із зарахуванням до загального страхового та пільгового стажу періоду проходження військової служби з 10.10.1982 р. по 28.10.1984 р., до пільгового стажу періодів: навчання в Донецькому технікумі промислової автоматики з 01.09.1978 року по 28.06.1982 року, роботи на шахті № 13-бис в/о «Макіїввугілля» на посаді гірничого майстра підземного з повним робочим днем в шахті з 17.08.1982 р. по 02.10.1982 р., роботи на шахті № 12 «Наклонна» шахтоуправління «Червона зірка» на посаді електрослюсаря підземного 4 р. з повним робочим днем в шахті з 14.12.1984 р. по 26.04.1986 р. (а.с. 1-7).
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 року у справі № 200/11894/21  позов задоволено.
Визнано неправомірним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганської області № 056750006872 від 10 вересня 2021 року про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах позивачу.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області   повторно розглянути заяву  позивача від 06 вересня 2021 року про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до частини 3 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із зарахуванням до загального страхового та пільгового стажу періоду проходження військової служби з 10.10.1982 р. по 28.10.1984 р.; до пільгового стажу періодів: навчання в Донецькому технікумі промислової автоматики з 01.09.1978 року по 28.06.1982 року, роботи на шахті № 13-бис в/о «Макіїввугілля» на посаді гірничого майстра підземного з повним робочим днем в шахті з 17.08.1982 р. по 02.10.1982 р., роботи на шахті № 12 «Наклонна» шахтоуправління «Червона зірка» на посаді електрослюсаря підземного 4 р. з повним робочим днем в шахті з 14.12.1984 р. по 26.04.1986 р.
Вирішено питання судових витрат (а.с. 106-110). 
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, представник відповідача 1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та  відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що  періоди роботи з 17.08.1982 по 02.10.1982, з 14.12.1984 по 26.04.1986 не зараховуються до пільгового стажу, оскільки довідки, які видані на підтвердження пільгового стажу не створюють правових наслідків. В трудовій книжці містяться лише відомості про прийняття та звільнення з роботи, дані, які б уточнювали пільговий характер роботи, відсутні.
Таким чином, вважає, що, оскільки у позивача відсутній пільговий стаж, то підстави для зарахування пільгового стажу часу проходження військової служби та навчання відсутні.
Період проходження військової служби позивачем не зараховано до страхового стажу, оскільки відсутній підпис та печатка на прийняття до військової служби.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Справа розглянута поза датою, визначеною в ухвалі суду від 22 грудня 2021 року, з огляду на прийняття Верховною Радою України Законів України «Про правовий режим воєнного стану» від 24 лютого 2022 року  № 2102-IX, від 15 березня 2022 року  № 2119-IX, від 21 квітня 2022 року  № 2212-IX, від 22 травня 2022 року № 2263-1Х, якими в Україні введено  воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року і продовжено його до 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року.  
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач 06.09.2021 року звернувся до пенсійного органу з заявою про призначення йому пенсії на пільгових умовах і додав необхідні документи.
Рішенням № 056750006872 від 10 вересня 2021 року позивачеві було відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах (а.с.15-16).
Відповідач в якості підстави для відмови вказав на те, що у позивача наявний тільки страховий стаж, а пільгового стажу взагалі немає, так як довідки, що його підтверджують видані підприємствами, що перебувають на непідконтрольній українській владі територіях, а записи про навчання в технікумі і службі в лавах Радянської армії в трудовій книжці мають недоліки.
Вивчаючи документи щодо підтвердження пільгового стажу у позивача, суди обох інстанцій з`ясували і відзначили.
За змістом диплому НОМЕР_1  позивач у період з 1978 р. по 1982 р. навчався у Донецькому технікуму промислової автоматики за спеціальністю гірнича електромеханіка, 28.06.1982 року присвоєна кваліфікація гірничого техніка-електромеханіка (а.с. 17).
З трудової книжки НОМЕР_2 вбачається, що позивач:
в період з 17.08.1982 р. по 02.10.1982 р. працював гірничим майстром підземним з повним робочим днем  в шахті;
в період з 10 жовтня 1982 року по 28 жовтня 1984 року проходив службу в рядах Радянської армії;
в період з 14.12.1984 р. по 26.04.1986 р. працював на шахті № 12 «Наклонна» шахтоуправління «Червона зірка» на посаді електрослюсаря підземного 4 р. з повним робочим днем в шахті (а.с. 18-22).
В довідці ВОК ЛШ ім. М.Горького № 595 від 05.08.2020 року вказано, що позивач працював повний робочий день на посаді підземного гірничого майстра на шахті № 13-бис п/о «Мікіїввугілля» у період з 17.08.1982 по 02.10.1982. Звільнений у зв`язку з призивом до лав Радянської армії (а.с. 26).
У  військовому квитку МН № 4575801 відбито, що позивач з 10 жовтня 1982 року по 28 жовтня 1984 року проходив службу в рядах Радянської армії (а.с. 28-30).
Довідкою ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» № 119/09.2 від 10.08.2020 року підтверджено, що позивач працював повний робочий день на шахті № 12 «Наклонна» шахтоуправління «Червона зірка» на посаді електрослюсаря підземного в період з 14.12.1984 р. по 26.04.1986 р. (а.с. 31).
Надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.
Статтею 46 Конституції України занотовано: громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (надалі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.
Нормами статті 114 Закону № 1058-IV визначено особливості призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.
Право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону (частина 1статті 114 Закону № 1058-IV).
Правилами пункту 1 частини 2статті 114 Закону № 1058-IV встановлено: на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
При обчисленні страхового стажу позивача, до складу якого входять періоди роботи до впровадження системи персоніфікованого обліку, відповідач мав керуватися документами та порядком, визначеним законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-ІV, а саме: трудовою книжкою та положеннями Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ).
Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
За унормуванням пунктів 1.6, 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно доЗакону України № 1058-ІV, затвердженогоПостановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.
Розділом 2 цього Порядку визначений вичерпний перелік документів, що мають бути подані особою, яка звертається за призначенням пенсії. Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 цього Порядку до заяви про призначення пенсії за віком за відсутності трудової книжки мають бути додані у тому числі документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженимпостановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637(далі Порядок № 637).
Пунктом 1 Порядку № 637 також визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За змістом пунктів 1 та 2 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, в тих випадках, коли у трудовій книжці немає відомостей, які визначають право на пенсію на пільгових умовах чи за вислугою років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств та організацій.
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період робот; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка; атестація робочого місця.
Зазначену довідку видає підприємство, установа чи організація, де працювала особа. Якщо підприємство в стадії ліквідації, то уточнюючу довідку надає ліквідатор або його правонаступник на підставі первинних документів за час виконання робіт.
У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
З метою забезпечення соціального захисту та належного пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2,наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18.11.2005 № 383 затверджено Порядок застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі Порядок № 383).
Відповідно до пункту 3 Порядку, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.
Отже, лише за відсутністю у трудовій книжці відповідних записів про фактичну роботу у шкідливих умовах протягом повного робочого дня, для призначення пенсії на пільгових умовах необхідне додаткове підтвердження наявності пільгового стажу підтверджується уточнюючими довідками з підприємства.
Підтвердженням  того, що позивач, у вищезазначений період роботи з 17.08.1982 року по 02.10.1982 року, з 14.12.1984 року по 26.04.1986 року, працював повний робочий день на підземних роботах  є записи в його трудовій книжці.
Щодо доводів апелянта стосовно того, що періоди з 17.08.1982 по 02.10.1982, з 14.12.1984 по 26.04.1986 не зараховуються до пільгового стажу, оскільки довідки не створюють правових наслідків через знаходження підприємств, які їх видало, на тимчасово непідконтрольній українській владі території, суд зазначає наступне.
Верховний Суд раніше сформулював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах. Зокрема, у постанові від 02 жовтня 2018 року (справа № 569/14531/16-а) проаналізував положення статті 19 Конституції України, статей 3,4,9,17,18 Закону № 1207-VІІ, у розрізі міжнародних принципів закладених у документі "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії", в якому у 1971році Міжнародний суд Організацій Об`єднаних Націй (далі - ООН) зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів", у рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах "Лоізіду проти Туреччини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) згідно з якими: "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать".
Верховний Суд зазначив, що у виняткових випадках визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції та  вважає, що можливо застосувати названі загальні принципи ("Намібійські винятки"), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на тимчасово неконтрольованій владою території України, як доказів, оскільки неприйняття їх призведе до порушень і обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення в належному розмірі.
З урахуванням наведеного,   суд не вбачає правових підстав для незарахування періоду роботи на шахті № 13-бис в/о «Макіїввугілля» на посаді гірничого майстра підземного з повним робочим днем в шахті з 17.08.1982 р. по 02.10.1982 р., роботи на шахті № 12 «Наклонна» шахтоуправління «Червона зірка» на посаді електрослюсаря підземного 4 р. з повним робочим днем в шахті з 14.12.1984р. по 26.04.1986 року до пільгового стажу  позивача за Списком № 1.
Стосовно незарахування до пільгового стажу позивача періоду навчання в середньому професійно - технічному училищі № 41 м. Селидове, так як після закінчення навчання слідує робота не за набутою професією, суд зазначає наступне.
Дипломом ГТ-I № 056595 підтверджено, що позивач у період з 1978 р. по 1982 р. навчався у Донецькому технікуму промислової автоматики за спеціальністю гірнича електромеханіка, 28.06.1982 року присвоєна кваліфікація гірничого техніка-електромеханіка.
Відповідно Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» № 103/98-ВР від 10 лютого 1998 року, з наступними змінами і доповненнями, а саме ч. І ст. 38 «Гарантії соціального захисту здобувана освіти та випускника закладу професійної (професійно-технічної) освіти», час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувана освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Як вбачається із записів в трудовій книжці НОМЕР_2 позивач в період навчання в Донецькому технікуму промислової автошколи проходив виробничу практику на шахті з повним робочим підземним днем, а 17.08.1982 року прийнятий гірничим майстром підземним з повним робочим днем в шахті (а.с. 18-19).
У даному випадку перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців і складає 1 місяць 20 днів.
Таким чином, відповідач в порушення діючого законодавства не зарахував до пільгового стажу позивача період навчання у Донецькому технікуму промислової автоматики.
З приводу незарахування до загального страхового та пільгового стажу періоду проходження військової служби, суд виходить з такого.
В військовому квитку НОМЕР_3 зазначено, що позивач з 10.10.1982 року по 28.10.1984 року проходив військову службу (а.с. 28-29).
Аналогічні записи містяться в трудовій книжці позивача з посиланням на вказаний військовий квиток.
На підставі абзацу 2 частини першої статті 8 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011- XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби (...) зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу (...) особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України "Про пенсійне за6езпечення"або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинностіЗаконом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Час навчання в професійно- технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу (...), не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах.
Аналогічні положення викладені в частині першій статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до яких військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Тобто, законодавець визначає такі самостійні підстави для зарахування періоду служби до пільгового стажу: якщо на момент призову особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, якщо на момент призову особа працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Як свідчить трудова книжка позивача, останній перед призовом на строкову військову службу працював гірничим майстром підземним з повним робочим днем у шахті, зазначена професія  передбачає право на пенсію на пільгових умовах за Списком № 1. 
Після проходження строкової військової служби позивач з 14.12.1984 року працював на шахті № 12 «Наклонна» шахтоуправління «Червона зірка» на посаді електрослюсаря підземного 4 р. з повним робочим днем в шахті, ця  професія передбачена Списком № 1, тому період військової служби позивача підлягає зарахуванню до пільгового стажу.
За унормуванням ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Трудова книжка позивача містить достатні дані для визначення зазначених періодів в якості пільгового стажу.
Отже, зарахування періоду військової служби до відповідного стажу прямо передбачено нормами вказаних законів.
Повноваження щодо заповнення військового квитка покладені на відповідних посадових осіб районних (міських) військових комісаріатів, і порушення порядку такого заповнення не може бути підставою для позбавлення особи права на пенсію.
Отже, органом Пенсійного фонду неправомірно не зараховано період проходження військової служби до страхового стажу позивача із зазначених ним підстав.
Таким чином період з 10.10.1982 року по 28.10.1984 року підлягає зарахуванню до страхового та пільгового стажу позивача.
Відповідно до ч. 1ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України занотовано: в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. І відповідачем не доведено, що він у спірних правовідносинах діяв правомірно.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції  про задоволення позовних вимог.
У контексті оцінки доводів касаційної скарги Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. 
З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.
Керуючись ст. ст. 205, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

                                                               ПОСТАНОВИВ:          

Апеляційну скаргу   Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 р.      - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 р.  у справі  № 200/11894/21   - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 30 травня 2022 року.

Головуючий суддя                                                                                     Г.М. Міронова
Судді                                                                                                           І.В. Геращенко
                                                                                                                    Е.Г. Казначеєв